Провадження №8/756/14/21
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Волошиної А.О.

заявника ОСОБА_1

зацікавленої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Оболонського районного суду м.Києва від 20.01.2021 року за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Оболонського районного суду м.Києва від 20.01.2021 рокупро стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 заяву обґрунтовує тим, що підстав стягувати з нього аліменти на утримання сина немає, оскільки на момент постановлення наказу він з дружиною та дитиною проживали разом як сім`я, відтак ОСОБА_2 не є тим з батьків разом з яким проживає дитина. Вказує, що активно приймає участь у утриманні та вихованні сина, а відтак вимоги ОСОБА_2 не є безспірними, що виключає можливості видачі судового наказу. А тому, просить скасувати судовий наказ у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О.

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 15.06.2021 року було відкрито провадження у справі.

12.07.2021 року ОСОБА_2 подала до суду заперечення на заяву про перегляд судового наказу від 20.01.2021 р. в якому просила відмовити у перегляді з мотивів того, що витрати по народженню та вихованню дитини здійснюється нею як матір`ю та бабусею ОСОБА_4 , натомість батько дитини самоусунувся від обов`язку утримувати сина. Вказує, що ОСОБА_1 протягом 2018 -2021 років проживаючи у її квартирі відмовлявся сплачувати комунальні послуги, що стало причиною заборгованості. Зазначає, що витрати на дитячий садок сплачуються також ОСОБА_2 .

В судовому засіданні заявник підтримав заяву та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала відносно перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, з мотивів наведених у запереченні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2021 року Оболонським районним судом м.Києва видано судовий наказ яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова, або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 423 ЦПК України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається із змісту поданої заяви про перегляд судового наказу за нововивленими обставинами, та з пояснень боржника, наданих в судовому засіданні, як на підставу для перегляду судового наказу останній посилається на те, що він на момент постановлення судового наказу від 20.01.2021 р. проживав однією сім`ю з дружиною та малолітнім сином, приймав активну участь в утриманні та вихованні дитини.

Вказані обставини не мають істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених ст. 165 ЦПК України.

Те, що ОСОБА_1 на час видачі судового наказу проживав разом із дружиною та сином, жодним чином не робить для нього ці обставини нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п. 42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Крім того, суд враховує, що згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Українивід 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Щодо норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню, оскільки під час видачі судового наказу, враховуючи особливий порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, під час якого суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, суддею було дотримано вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Оскільки підставами для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України є виключно такі істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, належить відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити судовий наказ в силі, що не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст.ст. 260-261, 354, 429 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Оболонського районного суду м.Києва від 20.01.2021 року за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини - відмовити.

Судовий наказ Оболонського районного суду м.Києва від 20.01.2021 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини - залишити в силі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 04 жовтня 2021 року.

Суддя Н.О. Яценко