Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4359/21 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 76 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/4359/21 за позовом ОСОБА_1 до Концерну "Військторгсервіс" Міністерства оборони України про стягнення коштів за невикористані відпустки та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 15 серпня 2017 року по 15 лютого 2021 року обіймав посаду заступника генерального директора Концерну Військторгсервіс. 4 грудня 2020 року він отримав попередження про звільнення у зв`язку з тим, що посада, яку він обіймає, підлягає скороченню з 10 лютого 2021 року. Протягом періоду з 21 грудня 2020 року по 13 лютого 2021 року він перебував на лікарняному. Наказом генерального директора Концерну Військторгсервіс від 15 лютого 2021 року його звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач зазначає, що у день звільнення йому не виплачено компенсацію за невикористані відпустки. Зокрема, протягом перебування з відповідачем у трудових правовідносинах він не використав відпустку у зв`язку з навчанням без відриву від виробництва в аспірантурі Державного університету Житомирська політехніка. Тривалість цієї відпустки становила 30 календарних днів.

Окрім того, вказує, що він є учасником бойових дій й має право на додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів, яка не була ним використана.

Також вказує, що під час перебування у щорічній відпустці він захворів та проходив курс лікування тривалістю 10 днів. Відповідно, вказана частина відпустки мала бути перенесена на інший період.

Таким чином, він має право на компенсацію 44 календарних днів невикористаних відпусток, що становить 83519 грн. 90 коп.

Позивач зазначає, що, враховуючи тривалість цих відпусток, які відповідач повинен був йому надати перед звільненням, він мав бути звільнений не 15 лютого 2021 року, а 9 квітня 2021 року. Враховуючи ту обставину, що трудові правовідносини припинились передчасно, до його трудового стажу не включено 53 календарні дні, протягом яких він мав право працювати у Концерні «Військторгсервіс». Такий період, на його думку, є періодом вимушеного прогулу й він вправі ставити питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за цей період.

За таких обставин, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні його заяви про надання невикористаних відпусток перед звільненням. Також просив стягнути з відповідача на свою користь 83519 грн. 90 коп. грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки та 101297 грн. 10 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, зазначає, що суд залишив поза увагою надану ним довідку, видану Державним університетом Житомирська політехніка, яка підтверджує ту обставину, що він дійсно навчається в аспірантурі даного навчального закладу без відриву від виробництва. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що він не надав довідку- виклик, що позбавляє права на отримання додаткової відпустки. Однак, така довідка-виклик надається на період настановних занять ( виконання лабораторних робіт, складання іспитів, підготовки та захисту дипломного проекту. У свою чергу, він навчається за вечірньою формою, без відриву від виробництва.

Також позивач стверджує, що при вирішенні спору суд не врахував практику касаційного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що додаткова відпустка у зв`язку з навчанням надається лише за наявності довідки-виклику, яка видається студентам та аспірантам, які успішно навчаються. Також звертає увагу на ту обставину, що позивач був повідомлений про заплановане звільнення за два місяці до припинення з ним трудових правовідносин, проте заву про надання йому відпусток він подав у день свого звільнення.

Стверджує, що при звільненні позивачу перераховані кошти за 8 календарних днів основної відпустки та 1 календарний день додаткової оплачуваної відпустки, які не були ним використані у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю протягом періоду з 21 грудня 2020 року по 12 січня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 15 серпня 2017 року обіймав посаду заступника генерального директора Концерну Військторгсервіс. 4 грудня 2020 року його попереджено про звільнення з 9 лютого 2021 у зв`язку із тим, що з 10 лютого 2021 року посада, яку він обіймає, скорочується.

Протягом періоду з 21 грудня 2020 року по 13 лютого 2021 року позивач перебував на лікарняному.

Наказом генерального директора Концерну Військторгсервіс від 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Цього ж дня позивач звернувся до адміністрації відповідача із заявою про надання йому додаткових відпусток, зокрема, просив надати йому 30 днів додаткової відпустки як працівнику, який навчається без відриву від виробництва в аспірантурі, а також 14 днів відпустки як учаснику бойових дій. Окрім того, просив надати йому 10 днів щорічної основної відпустки, які не були використані ним у зв`язку з перебуванням на лікарняному у грудні 2020 року.

Листом від 23 лютого 2021 року позивача повідомлено про те, що йому здійснено виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток та відсутність підстав для надання йому відпусток при звільненні у зв`язку із скороченням штату працівників.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надав суду довідку, видану Державним університетом Житомирська політехніка 8 лютого 2021 року за №44-1300/355, яка свідчить про те, що він навчається в аспірантурі вказаного навчального закладу за спеціальністю менеджмент, форма навчання вечірня бюджетна.

Окрім того, до матеріалів справи долучено копію посвідчення серії НОМЕР_1 , яка підтверджує ту обставину, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Статтею 77-2 КЗпП України передбачено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до положень пункту 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі №200/602/20-а міститься висновок про те, що положення Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 7 травня 2020 року у справі №360/4127/19 та від 14 квітня 2021 року у справі №620/1487/20.

Таким чином, позивач особа з інвалідністю внаслідок війни має право на грошову компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 14 календарних днів.

Відповідно до підпункту 2 пункту ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат на останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Долучена до матеріалів справи довідка про заробіток позивача за період з лютого 2020 року по лютий 2021 року надає можливість обчислити середньоденний його заробіток, який становить 2129 грн. 82 коп. ( 534584 грн. 59 коп. : 12 міс.) Тоді, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій становитиме 29817 грн. ( 2129,82 гр. х 14 кал. дн).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористані 14 календарних днів додаткової відпустки, яка передбачена п.12 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту підлягають до задоволення.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Так, відповідно до положень ст.3 Закону України Про відпустки за бажанням працівника у разі його звільнення ( крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Як встановлено судом, позивач 4 грудня 2020 року був попереджений про наступне звільнення з 9 лютого 2021 року у зв`язку із скороченням штату. Однак заяву про надання йому невикористаних відпусток подав лише в день звільнення. Оскільки посада, яку обіймав позивач, не була передбачена у новому штатному розписі, й заява про надання відпусток не була подана ним після ознайомлення з наказом про наступне звільнення, відповідач обґрунтовано відмовив у наданні відпусток.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 додаткових відпусток.

Необґрунтованими є також й позовна вимога про стягнення компенсації на 10 днів основної відпустки, оскільки згідно з наказом генерального директора Концерну Військторгсервіс від 15 лютого 2021 року №26-а при звільненні позивачеві здійснено перерахунок коштів за 8 календарних днів основної відпустки та 1 календарний день додаткової оплачуваної відпустки, невикористаних у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з 21 грудня 2020 року по 12 січня 2021 року, що припали на період частини щорічної основної відпустки та частини додаткової оплачуваної відпустки.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку у зв`язку з навчанням.

Статтею 15 Закону України Про відпустки, зокрема, передбачено, що працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надаються додаткові оплачувані відпустки: 1) на період настановних занять, виконання лабораторних робіт, складання заліків та іспитів для тих, хто навчається на першому та другому курсах у вищих навчальних закладах: першого та другого рівнів акредитації з вечірньою формою навчання 10 календарних днів, третього та четвертого рівнів акредитації з вечірньою формою навчання - 20 календарних днів, незалежно від рівня акредитації з заочною формою навчання 30 календарних днів; 2) на період настановних занять, виконання лабораторних робіт, складання заліків та іспитів для тих, хто навчається на третьому і наступних курсах у вищих навчальних закладах: першого та другого рівня акредитації з вечірньою формою 20 календарних днів, третього та четвертого рівнів акредитації з вечірньою формою навчання 30 календарних днів, незалежно від рівня акредитації з заочною формою навчання 40 календарних днів.

Відпустки, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 цієї статті, надаються впродовж навчального року ( частина 6 ст. 15 вказаного Закону).

Відповідно до положень ст. 24 Закону України Про відпустки у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Отже, вказаною нормою не передбачена можливість виплати компенсації за відпустку у зв`язку з навчанням.

Посилання позивача на ту обставину, що судом першої інстанції не враховано правовий висновок, який викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №817/2141/17, не свідчить про наявність підстав для стягнення компенсації за невикористану відпустку, передбачену ст. 15 Закону України Про відпустки , оскільки у справі, яка була предметом розгляду судом касаційної інстанції, спірні правовідносини пов`язанні з наданням додаткової оплачуваної відпустки у зв`язку з навчанням, а не з виплатою грошової компенсації за невикористану відпустку.

Та обставина, що позивачеві не надано невикористані відпустки, не свідчить про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивач довільно трактує положення трудового законодавства, вважаючи, що 53 дні, під час яких він міг перебувати у трудових правовідносинах з відповідачем, слід вважати вимушеним прогулом. Таке твердження не відповідає вимогам КЗпП України.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині відмови у стягненні компенсації за невикористану відпустку, передбачену ст. 77-2 КЗпП України та п.12 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про стягнення на користь позивача 29817 грн. 48 коп.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену статтею 77-2 КЗпП України та статтею 12 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,- скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із Концерну « Військторгсервіс» Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 29817 грн. 48 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: