Єдиний унікальний номер 341/1136/21
Номер провадження 2/341/690/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 жовтня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно в порядку загального позовного провадження без участі сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

встановив:

29 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . Окрім неї в цьому будинку реєстрований відповідач, але у ньому не проживає більше сімнадцяти років. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки більше року там не проживає.

Ухвалою суду від 05 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 02 серпня 2021 року.

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07 жовтня 2021 року.

07 жовтня 2021 року представниця позивачки через канцелярію суду подала заяву, в якій просить позовні вимоги задоволити, справу розглядати без її участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 47).

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу за місцем реєстрації відповідача надсилалась поштова кореспонденція із суду, яка повернулась 05 жовтня 2021 року з відміткою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 45).

Таким чином, відповідач вважається повідомленим належним чином відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки позивачка та відповідач повідомлені належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Суд установив, що позивачка є власницею будинку, який розташований за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 02 червня 1992 року (а. с. 8-9).

Актом обстеження матеріально-побутових умов від 21 травня 2021 року, який виданий Старомартинівським старостинським округом Бурштинської міської ради, підтверджується те, що відповідач зарестрований за адресою по АДРЕСА_1 , однак не проживає за вказаною адресою (а. с. 12).

Відповідно до змісту позову відповідач не проживає у спірному будинку більше сімнадцяти років. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням виписатись з житлового будинку, однак відповідач відмовляється. Відповідач ніякої участі в утриманні житла не приймає, не сплачує комунальні послуги.

Статтею 41 Конституції України та статтею першою Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття права власності визначено статтею 316 ЦК України, згідно з якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Так, статтею 72 ЖК України передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі статтею 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки відповідач відсутній у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у цьому житловому приміщенні, перешкоджає позивачці належним чином використовувати свої права власниці на це житло, то ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням. Та обставина, що крім позивачки та членів її сім`ї зареєстрований відповідач, обмежує право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження її майном.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки суд достовірно встановив, що відповідач за адресою по АДРЕСА_1 , не проживає, не сплачує коштів за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачкою спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом немає. Реєстрація відповідача у цьому житловому будинку створює перешкоди позивачці у користуванні належним їй майном, збільшуючи витрати на утримання житла, чим порушує права позивачки як власниці.

Таким чином, наявні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Крім того, необхідно зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача на користь позивачки.

Керуючись статтями 16, 316, 317, 319, 321, 346, 386, 391 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 908,0 гривень судового збору.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2021 року.

Сторони:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ