30.09.2021 Єдиний унікальний номер 205/8506/21
Провадження № 2-з/205/600/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Терещенко Т.П., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо зазначеної. В обґрунтування якої зазначає, що нею впродовж 10 днів буде подано позов до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. Відповідач набув права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , - на підставі договору дарування квартири від 16.03.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. і зареєстрованим в реєстрі за № 1059. Зазначена квартира до 16.03.2021 року належала її колишньому чоловіку - ОСОБА_3 , з яким вони мали спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Їх спільна дитина раніше була зареєстрована в цій квартирі, однак її чоловік, обманним шляхом зняв з реєстрації їх дитину з метою оформлення договору дарування вищевказаної квартири, де обдарованим значилася ОСОБА_2 . Цю дію її колишній чоловік зробив через наявність кредитних зобов`язань, невиліковної хвороби, яка призвела до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також під впливом шахрайських порад своєї сестри ОСОБА_2 , що нібито квартиру після його смерті можуть забрати в його доньки за його кредитними зобов`язаннями, тому слід подарувати цю квартиру ОСОБА_2 для того, щоб вона потім нібито подарувала квартиру їх спільній доньці. Таке твердження абсолютно не відповідає дійсності, адже в цій квартирі була зареєстрована її донька, а також вона була єдиним нашим житлом, що унеможливлює її відібрання. Чоловік натомість зареєстрував місце проживання їх з ним спільної доньки за адресою: АДРЕСА_3 , це житлове приміщення є власністю ОСОБА_2 , хоча вона все одно не дає доступу її доньці до житлової площі за цією адресою. Отже, її неповнолітня донька була фактично позбавлена житла, де вона могла б спокійно проживати. Кошти на житло, яке тепер потрібно винаймати їй для спільного проживання разом з донькою могли б бути використані для всебічного розвитку дитини та покращення її майнового стану. Якщо все залишиться без змін, то в майбутньому її донька так само буде змушена винаймати житло, витрачаючи на це значну частину свого доходу. Таким чином майнові права їх з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спільної доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - були порушені.

Суддя, вивчивши матеріали заяви, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Верховний Суд у справі № 643/12369/19 від 19.02.2021 року зауважує, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи докази, що надані заявником на підтвердження своїх вимог, а саме згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №277231463 від 29.09.2021 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 16 березня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1059, номер запису про право власності 57099930 від 16.03.2021 року.

З копії вказаного договору, доданого до заяви про забезпечення позову, вбачається, що за умовами правочину вищевказану квартиру ОСОБА_2 прийняла в дар від ОСОБА_3 .

Позивачкою в зазначеній заяві вказано про те, що нею буде надано позовну заяву про визнання договору дарування не дійсним, на підставі якого ОСОБА_2 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , проте посилання на наявність підстав для визнання його недійсним, що є предметом подальшого дослідження під час розгляду справи заявником не зазначено.

Заявник не обґрунтувала необхідність застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту і заборони вчинення дій, як заходи забезпечення позову.

Також, заявником не надано суду доказів, що ОСОБА_2 має намір вчинити дії, направлені на відчуження спірної квартири.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За таких обставин, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтування вимог заявника щодо забезпечення позову, суддя дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 151, 153, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя: Т.П. Терещенко

.