Справа № 357/7319/21
Провадження 2/357/3505/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання - Чайка О.В., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщенням квартири, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - «Відповідач») про встановлення порядку користування приміщенням квартири.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.

11.07.2007 року комунальною службою приватизації державного житлового фонду м.Біла Церква було видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 була приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , яку успадкувала ОСОБА_4 , в результаті чого розмір її частки у вказаній квартирі став 2/5 частки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 .

27.01.2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 , відповідно до якого, спадкоємцями спадкового майна у розмірі по 1/2 частці є Позивач ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 .

Спадщина, на яку у вказаних частках видано свідоцтво про право на спадщину складається із 2/5 часток квартири АДРЕСА_1 .

Тобто, Позивач та її брат Відповідач по справі успадкували після смерті матері по 1/5 частки у вищезазначеній квартирі.

На даний час, квартира АДРЕСА_1 належить: Позивачу у частці 2/5; неповнолітньому сину Позивача ОСОБА_5 у частці 1/5; Відповідачу, який на даний час не отримав свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрував своє право власності на частку у квартирі - у частці 2/5.

Проте Відповідач про своє майно не дбає, а всі витрати, пов`язані з утриманням квартири, зокрема, оплату житлово-комунальних послуг здійснює Позивач.

За таких обставин, Позивач була вимушена звернутися до суду та просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Оскільки дана справа є малозначною, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 03.08.2021 року постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.21).

В судове засідання Позивачі не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Через канцелярію суду зареєструвала заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити (а.с.26).

В судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи булв повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.25).

В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11.07.2007 року, виданого комунальною службою приватизації державного житлового фонду м.Біла Церква та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.08.2007 року, ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_5 є співвласниками, по 1/5 частині кожний, квартири АДРЕСА_1 (а.с.6, 7).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2021 року, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Якименською Л.Л. та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2021 року, після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями спадкового майна у розмірі по 1/2 частці є Позивач ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 (а.с.10, зворот а.с.10)

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.3 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Як убачається з 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно з ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Згідно з ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Відповідно до п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572 мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Згідно з п.п.41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язуються судом.

Стосовно вимог Позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 750,00 грн. суд зазначає наступне.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Як убачається з матеріалів справи, між адвокатом Нестройним О.Г. та Позивачем був укладений договір про надання правової допомоги від 16.04.2021 року, додаток до договору про надання правової допомоги №3/21 від 16.04.2021 року, акт приймання-передачі робіт (послуг) виконаних (наданих) адвокатом, та наявна розрахункова квитанція серії АААА №000078 від 24.06.2021 року про сплату 750,00 грн. (а.с.27-28, 29, 30, 31, 32).

Відповідно до детального опису робіт, витрати на правову допомогу складаються з: консультація клієнта, підготовка позовної заяви - 750,00 грн. (а.с.47).

На підтвердження факту оплати правової допомоги в розмірі 750,00 грн. Позивачем надано суду розрахункову квитанцію АААА №000078 від 24.06.2021 року про сплату 750,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.30).

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд враховує обставини, визначені ч.4 ст.137 ЦПК України.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», у якому суд зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у певному розмірі, він виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони позивача.

У будь-якому випадку відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд враховує обставини, визначені ст.137 ЦПК України, зокрема й те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу відбувається за клопотанням сторони. Втім, незважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, відповідне клопотання Відповідач суду не заявив.

У даній справі суд приходить до висновку про те, що розмір витрат на правничу допомогу є розумним, обґрунтованим та підлягає стягненню в заявленому розмірі 750,00 грн. з Відповідача ОСОБА_2 на користь Позивача.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 908,00 грн. також стягується з Відповідача на користь Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 254, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщенням квартири - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

В користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 17,2 кв.м. з балконом площею 1 ,0 кв.м.;

В користування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виділити в користування житлову кімнату площею 10,7 кв.м. та житлову кімнату площею 17,2 кв.м.;

В спільне користування залишити: коридор площею 8,2 кв.м., ванну площею 2,1 кв.м., туалет площею 0,8 кв.м. та кухню площею 5,4 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 750,00 грн., а всього 1 658,00 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім гривень оо копійок).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено не пізніше 01.10.2021 року.

СуддяВ. П. Цукуров