Ухвала

Іменем України

01 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 131/683/20

провадження № 61-12303ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Дашівська селищна рада Іллінецького району Вінницької області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Голоти Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Дашів Іллінецького району Вінницької області помер батько позивачів - ОСОБА_3 , який за життя заповіту не залишив. Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на земельну ділянку (пай), що розташована на території Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області.

Позивачі зазначили, що вони являються єдиними спадкоємцями після смерті батька, так як між їх матір`ю - ОСОБА_4 та покійним батьком - ОСОБА_3 шлюб було розірвано, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. У встановлений законом строк ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батька, оскільки про існування спадкового майна їм було повідомлено лише у 2019 році.

На підставі викладеного, позивачі звернувшись до суду з позовом просили визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини та визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 в три місяці, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року позов задоволено. Визнано поважною причину пропуску ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю три місяці починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі пропустили строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 з поважної причини, оскільки їм стало відомо про існування спадщини лише у 2019 році.

Не погодившись із вказаним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року, ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник у апеляційній скарзі зазначила, що вказане рішення суду першої інстанції впливає на права неповнолітньої ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_7 , які є дочками померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , і які на час його смерті були зареєстровані та постійно проживали з ним, у зв`язку з чим фактично прийняли спадщину.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , задоволено. Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року скасовано та постановлено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що позивачі неправильно визначили суб`єктний склад учасників справи, зокрема не залучено як співвідповідачів у справі інших спадкоємців.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 19 липня 2021 року звернулися засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року у вищевказаній справі, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених вище недоліків, зокрема для надання касаційної скарги у новій редакції, відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, доказів про дату отримання оскаржуваної постанови та доказів сплати судового збору. Копію ухвали направлено на адреси заявниць.

13 серпня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 особисто отримали копію ухвали Верховного Суду.

У серпні 2021 року від ОСОБА_2 на адресу Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема: нова редакція касаційної скарги, квитанція від 25 серпня 2021 року № 46 про сплату судового збору у розмірі 1 681,60 грн та копія повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявниці.

ОСОБА_2 на виконання ухвали Верховного Суду зазначила, що копію постанови апеляційного суду отримала 23 червня 2021 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, тому вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а відтак просить його поновити.

Згідно з положеннями статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надані заявником докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки встановлені обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є згідно із статтею 390 ЦПК України підставою для його поновлення.

Касаційну скаргу в новій редакції заявник обґрунтовує тим, що постанова апеляційного суду не відповідає правовим висновкам викладеним у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зокрема, ОСОБА_2 зазначає, що враховуючи зазначену правову позицію, при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини суд має встановити лише дві обставини: чи були у спадкоємця перешкоди для звернення із такою заявою та чи є такі обставини поважними. З огляду на зазначене, заявниця вважає, що встановлення належного відповідача у справі не впливає на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі №140/871/16-ц (провадження №61-38046св18), від 15 січня 2020 року по справі №200/9984/16-ц (провадження №61-11977св19) та від 03 жовтня 2018 року у справі №2516/1356/12-ц (провадження №61-28938св18).

Верховний Суд у своїй постанові від 25 липня 2018 року у справі № 462/3355/16-ц (провадження № 61-17369св18) дійшов наступного висновку. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що: «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем».

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що позивачами неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи, вказано відповідачем Дашівську селищну раду Іллінецького району Вінницької області, за наявності інших спадкоємців: неповнолітньої ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_7 , які є дочками померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та на час його смерті були зареєстровані та постійно проживали з ним, тобто фактично прийняли спадщину. Разом з тим, жодних клопотань про заміну відповідача на належного чи залучення вказаних осіб до розгляду даної справи у якості відповідачів, позивачі протягом розгляду справи у суді першої інстанції не пред`являли.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення апеляційний суд не урахував висновків викладених у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, у зазначеній постанові Суд роз`яснив, що правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Верховний Суд України також зазначив, що при розгляді таких спорів судам слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Апеляційний суд, встановивши обставини справи, правильно зазначив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Не залучення особи, яка має відповідати за пред`явленим позовом як відповідач чи співвідповідач, є підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з неналежним складом осіб, які повинні брати участь у розгляді справи.

Тобто, суд апеляційної інстанції не вирішував питання щодо поважності пропуску позивачами строку для подання заяви про прийняття спадщини, з огляду на неналежний суб`єктний склад учасників справи, а відтак не застосовував норму статті 1272 ЦК України, тому відсутні підстави вважати, що висновки апеляційного суду суперечать правовому висновку, зазначеному у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.

Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та ухвалив судове рішення відповідно до висновків викладених у постановах Верховного Суду, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик