Провадження № 22-ц/802/1111/21 Категорія: 64 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Перший Відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом Луцького прикордонного загону (в/ч 9971) Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом Луцького прикордонного загону (в/ч 9971) Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України до неї про виселення з гуртожитку.

Заяву мотивовано тим, що виконавчий лист у справі виданий до набрання заочним рішенням законної сили, оскільки про судовий розгляд їй не було відомо та судових рішень вона не отримувала.

У зв`язку з наведеним просила визнати виконавчий лист у справі № 161/21174/19 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати як незаконну та постановити нову ухвалу, якою її заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити. Вказує на те, що оскільки їй не було відомо про розгляд справи про виселення, копію заочного рішення вона не отримала, то, на її думку, строки подачі заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження не почалися. Отже, вважає, що виконавчий лист видано помилково, до набрання рішенням законної сили.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини не можуть бути підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, так як заочне рішення ніким не оскаржувалось і набрало законної сили.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2020 року ухвалено виселити ОСОБА_1 з кімнати № 65 гуртожитку Луцького прикордонного загону за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, що: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як визначено ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Проте, відповідач, який не був присутнім у судовому засіданні, має право подати письмову заяву про перегляд заочного рішення у відповідності до ст. 284 ЦПК України. Таку заяву може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Статтею 287 ЦПК України передбачено, що в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи (ст.289 ЦПК України).

Отже, суд правильно встановив, що після ухвалення судом 05.03.2020 р. заочного рішення у даній справі із заявою про перегляд цього рішення та з апеляційною скаргою в апеляційному порядку у визначений строк відповідачка не зверталася, а тому в силу вимог вищезазначених норм процесуального права заочне рішення вважається таким, що набрало законної сили.

На виконання даного рішення суду 05.08.2020 року судом був виданий виконавчий лист.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч.2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що положення ч.2 ст.432 ЦПК України застосовуються, якщо немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; у випадках помилкової видачі виконавчого документа; у випадках, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

За таких обставин покликання апелянта на те, що вказане заочне рішення не набрало законної сили, як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є надуманим і безпідставним.

Крім того, варто зазначити, що відповідач ОСОБА_1 не була позбавлена можливості згідно з чинним процесуальним законодавством звернутись до суду першої інстанції з заявою про перегляд даного заочного рішення і за результатами її розгляду оскаржити це рішення в апеляційному порядку.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а отже підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду та на законність постановленої ним ухвали не впливають.

Керуючись ст.ст. 367-369, 375, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді