БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/215/21
Справа № 356/197/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2021 Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючий суддя Капшученко І. О.,

при секретарі Харченко Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» про визнання договору позики недійсним

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» з позовом та просив визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанасова компанія «Верона». В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір №1747802. Відповідачем надано було фінансову послугу шляхом обрання форму укладення договору за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи. Договір позивачем підписаний не був; відповідачем не повідомлено всю необхідну інформацію про умови договору; відповідач скористався тим, що позивачу бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорювананого договору і був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав відомості , які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті; договір укладений з відповідачем має ознаки кредитного, але не прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі; відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику, вводить позивача в оману.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 01.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач скористався своїм правом та направив відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач вказує, що між позивачем та відповідачем було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 1747802. Свою відповідь про прийняття (акцепт) пропозиції відповідача укласти електронний договір позивач надав 01.12.2020 шляхом прийняття пропозиції в електронній формі, яка підписана ним шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором «G6558» у порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію, що зазначено в акцепті» (заяві про прийняття пропозиції укласти договір про надання коштів у позику в тому числі і на умовах кредиту фінансового оферти ) №1747802. 01.12.2020 о 12.37 здійснено переказ грошей позивачем відповідачу у сумі 4500грн., на рахунок банківської платіжної картки, вказаний нею під час ідентифікації, що є підтвердженням виконання відповідачем своїх зобов`язань, що підтверджується інформаційною довідкою № 321/06 від 30.06.2021. Відповідач виконав належним чином свої зобов`язання, позивач сплатив 6241 гривню в рахунок виконання грошових зобов`язань за договором, але не виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.29-32).

У судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач просив проводити слухання без участі представника (а.с.15).

У відповідності до ч.3 ст.211 ЦК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно норми п.1ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно положень частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом було встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ТОВ "Фінансова компанія "Верона" з заявкою на отримання кредиту. Для отримання фінансових послуг, позивачка пройшла процедуру реєстрації на сайті позикодавця, заповнила заяву (форму) на отримання фінансового кредиту, зазначивши персональні дані та бажані параметри кредиту.

На підставі наданої позичальником інформації, 01.12.2021 був сформований кредитний договір (Оферта) №1747802, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові коштиу позику у тому числі на умовах фінансового кредиту на умовах терміновості, повернення та платності у розмірі 4500 грн. строком на 29 календарних днів, тобто по 29.12.2021 (включно), на умовах строковості, зворотності, платності (п.1.1,1.2. Договору), (а.с.33).

12.01.2021р. ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника G6558, було підписано Акцепт (Заява про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (Оферту) №1747802 про отримання кредиту у розмірі 4500 грн. строком на 29 календарних днів - по 29.12.2020 (включно) (а.с. 36-37).

Умовами погодженого позичальником Акцепту визначено, що «Заповненням, підписанням і направлення цього Акцепту відповідно до ст.ст. 638, 642 ЦК України приймаю (акцептую) пропозицію укласти Договір (Оферта) та згодна з умовами Оферти ТОВ "Фінансова компанія "Верона". Даний Акцепт про прийняття пропозиції кредитодавця укласти електронний договір є моєю згодою, як позичальника, на укладення електронного кредитного договору, шляхом заповнення та підписання цього Акцепту на умовах, викладених в Оферті». Загальний розмір кредиту 4500 грн., строк на який надається кредит складає 29 календарних днів, з моменту підписання цього договору та перерахування коштів позичальнику, а саме: з 01.12.2020 по 29.12.2020 (включно). Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту, а у разі часткового погашення на непогашену суму, та встановлюються в розмірі 1,90% від суми кредиту в день, що становить 693,5% річних від суми наданого кредиту, тип процентної ставки - фіксована. Загальна вартість кредиту становить 6 979 грн.50 коп. В п. 8 Акцепту визначено, що позичальник зобов`язується повернути суму отриманого кредиту, сплатити нараховані проценти за користування кредитом у строки, визначені Графіком платежів. Графік платежів міститься в п.9 Акцепту та визначає умови: сума кредиту - 4500 грн., сума нарахованих відсотків - 2 479 грн.50 коп., загальна вартість кредиту (сума кредиту + нараховані відсотки) - 6979 грн.50коп., термін платежу (дата повернення кредиту та процентів) - 29.12.2020 (а.с.36).

Згідно п.15 підписаного позивачем Акцепту, визначено, що підписанням цього Акцепту, позичальник підтверджує, що пропозиція укласти кредитний договір (Оферта) підписана кредитодавцем у порядку ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" та цей Акцепт підписаний позичальником у порядку ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" разом складають єдиний електронний документ - електронний договір, про надання грошових коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредити що розміщується в особистому кабінеті позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця.

Відповідно до п.15.4 договору позичальник підтверджує, що умови договоору є зрозумілі, відповідають його інтересам та є справедливі; до укладення договору отримала від позикодавця інформацію зазначену в ч.2 ст.12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а також повідомлена про свої права згідно ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, 12.01.2021р. ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором G6558 був підписаний також Паспорт споживчого кредиту у вигляді електронного документа, який за формою та змістом відповідає формі встановленою у Додатку 1 до Закону України "Про споживчий кредит" (а.с. 37-38).

Суд відхиляє посилання позивача на те, що він не підписував договір , але матеріалами справи підтверджується, що підпис Акцепту (Заява про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (Оферту) №1747802 про отримання кредиту був проставлений ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника G6558.

У відповідності до інформаційної довідки ТОВ "Платежі онлайн" №621/06 від 23.06.2021, 01.12.2020 о 12:37:02 год. ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 4500 грн. шляхом зарахування коштів на платіжну картку, банк-емітент PRIVATBANK, номер транзакції 30681-90223-98147, опис операції: видача кредиту, Договір №1747802 (а.с.39).

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.1. ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 Закону).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Згідно ч.ч.12,13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

В пунктах 6, 12 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно п.8. ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Частина 6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"визначає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: (1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Отже, електронний договір позики №1747802 від 01.12.2021 який було укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст.10,11,12 Закону України "Про електронну комерцію", тобто шляхом пропозиції (Оферти) на його укладення однієї сторони та її прийняття (Акцепту) іншою стороною та підписанням позичальником електронним підписом - одноразовим ідентифікатором.

Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом - одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 09.09.2020р. у справі №732/670/19.

Крім того, суд враховує правову позицію щодо даного спору викладену у постановах Верховного Суду від 23.03.2020р. у справі №404/502/18 та від 07.10.2020р. у справі №127/33824/19, а саме: "Що без отримання смс-повідомлення та без здійснення входу на веб сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі".

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно п.5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За змістом ст.18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документу або у електронному).

Електронний договір позики №1747802 від 01.12.2020. містить всі умови, зокрема: електронні підписи, виконані відповідно до ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", розмір кредиту - 4500 грн., строк, на який надається кредит - 29 календарних днів, процентна ставка за кредитом складає 1,90 % від суми позики щоденно та 693,5% річних від суми наданого кредиту, загальна вартість кредиту - 6 979 грн.50коп., інформацію про наслідки прострочення виконання зобов`язань за сплату платежів, в тому числі штрафу, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язань за договором. Позивачу було надано в повному обсязі інформацію, передбачену ст.12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", підтвердженням цього є факт підписання позивачкою Акцепту (Заява про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (Оферту) №147802 про отримання кредиту, Паспорту споживчого кредиту. Позивач, підписавши договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, засвідчив, що він погодився на отримання у кредит кошти саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України "Про споживче кредитування", сторони узгодили всі істотні умови кредитування.

Згідно пункту 2 ч.1, п.4 ч.2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про ціну або спосіб розрахунку ціни.

Перед укладенням договору ТОВ "ФК "Верона" до відома позичальника було доведено розмір процентної ставки, яка підлягає сплаті за користування кредитом, загальна вартість кредиту і відповідно загальний (сукупний) розмір кредиту, актуальний при умові повернення кредитних коштів і повної сплати відсотків у визначений договором строк і без допущення прострочення. Всі інші наслідки, які небажані для позичальника, за умовами договору (і це відповідає принципам цивільного договору) настають для нього лише при умові недотримання ним самим умов договору та допущення ним порушень, зокрема, допущення прострочення строків виконання грошового зобов`язання. Отже, позивач знав і усвідомлював про наявність негативних для неї наслідків у вигляді додаткового майнового навантаження у разі порушення строків (29 календарних днів) повернення кредиту та сплаті процентів та у разі незгоди з такими умовами мала абсолютну можливість не укладати договір на таких умовах.

У даному випадку йдеться мова не про нечесність чи недобросовісність кредитодавця, який діяв в межах закону, а про зміну намірів і прагнень позичальника, який станом перед отриманням кредитних коштів вважав такі умови прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб і з настанням строку виконання грошових зобов`язань, а також допущенням прострочення - змінив свою думку.

Частина 1 ст. 230 ЦК України зазначає, що у випадку, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В постанові Верховного Суду від 28.08.2019р. по справі №753/10863/16-ц викладено висновок, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.1,6 ст.81 ЦПК).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що відповідачем перед укладенням договору не надано позивачу інформації про умови договору, а також що договір позики №1747802 від 01.12.2020. містить несправедливі умови щодо позичальника, крім того, позивач з підписанням оспорюваного договору, погодився, що до його підписання ознайомився з усіма умовами договору, загальною вартістю кредиту, а отже свідомо обрав запропоновані умови кредитування, тому, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що кредитодавець при укладенні договору з ОСОБА_1 застосував нечесну практику, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови в задоволенні позову та з огляду на те, що відповідно до ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", суд вважає, що судові витрати, слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 215, 628, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Законом України "Про електрону комерцію", Законом України "Про споживче кредитування", суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. О. Капшученко