Справа № 127/4059/21
Провадження № 22-ц/801/1505/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 рокуСправа № 127/4059/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Термекс»,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» адвоката Крушельницького Ігоря Аркадійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року, постановлене місцевим судом під головуванням судді Гуменюка К.П., дата виготовлення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з грудня 2010 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, а наказом від 11 грудня 2014 року № 6 переведений на посаду заступника директора з продажу. Виконання трудових обов`язків здійснювалось із застосуванням віддаленого доступу, шляхом електронного документообігу. В серпні 2015 року підрозділ у м. Вінниця припинив свою діяльність, натомість відповідач залишив робоче місце позивача за адресою проживання ОСОБА_1 в м. Вінниця. Наказом відповідача від 12 вересня 2019 року позивач звільнений з посади.

ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернувся до суду, натомість відповідач самостійно скасував наказ про звільнення та 20 січня 2020 року повідомив позивача про поновлення на роботі. Наказом відповідача від 17 липня 2020 року позивача звільнено з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України (прогул). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області (справа №127/17961/20) від 20 жовтня 2020 року, залишеним в силі постановою Вінницького апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, позивача поновлено на роботі.

27 жовтня 2020 року відповідач повідомив позивача про необхідність виходу на роботу відповідно до вищезазначеного судового рішення. 30 жовтня 2020 року відповідачем видано наказ №30/10-К «Про впорядкування праці та скорочення посад», відповідно до якого скорочено штатну одиницю заступника директора з продажу, яку обіймає позивач. В листопаді 2020 року позивач отримав попередження №30/10-1 від 30 жовтня 2020 року про скорочення посади. 11 січня 2021 року відповідачем видано наказ №11/1-1К «Про скорочення штату працівників та звільнення». Скорочення штату мотивоване відсутністю власних або орендованих приміщень у м. Вінниця та тривалою відсутністю діяльності. Пунктом 2 зазначеного наказу позивача звільнено у зв`язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскаржуваний наказ позивач отримав 15 січня 2021 року.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки зміни в організації праці і виробництва ТОВ «Термекс» не відбулися, а відповідач втрете намагається незаконно звільнити позивача з мотивів особистої неприязні. Посилання на відсутність приміщень у м. Вінниця вважає безпідставним, адже така обставина не впливає на можливість виконання робіт позивачем, що встановлено рішенням суду у справі №127/17961/20. Обставина тривалої відсутності діяльності не відповідає дійсності, адже реалізація продукції відповідача, в регіонах за які відповідає позивач, здійснюється регулярно. Також позивач вважає, що скорочення чисельності або штату працівників, має бути зумовлена певними факторами, натомість останні відсутні у даному випадку. Одночасно позивач зазначає, що при звільненні порушено його право переважного залишення на роботі, адже при скороченні однієї з двох штатних одиниць «заступник директора з продажу» звільнено саме позивача без проведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації між особами, що обіймали вказані посади, зокрема і заступника директора з продаж ОСОБА_2 . Позивач вважає, що має вищу кваліфікацію та продуктивність праці в порівнянні з іншими працівниками, адже в нього наявна вища освіта (бакалавр) за напрямком підготовки «Економічна кібернетика» з 2016 року, диплом магістра за спеціальністю «Економіка» з 2018 року, а в 2017 році пройшов курс підвищення кваліфікації в галузі «Економіка та підприємництво». Одночасно позивач неодноразово нагороджувався відповідачем грамотами та відзнаками, а також більше 10 років працює на підприємстві та має двох дітей. Крім того, позивач вказує, що відповідач мав можливість перевести ОСОБА_1 на іншу роботу, як то передбачено ст. 49-2 КЗпП України, натомість такої пропозиції не було.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом, в якому просив скасувати наказ відповідача від 11 січня 2021 року № 11/1-1К в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити позивача на посаді заступника директора з продажу ТОВ «Термекс» з 11 січня 2021 року, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено.

Скасовано наказ товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» від 11 січня 2021 року № 11/1-1К «Про скорочення штату працівників та звільнення» про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в товаристві з обмеженою відповідальністю «Термекс» на посаді заступника директора з продажу з 11 січня 2021 року.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 січня 2021 року по 05 травня 2021 року у розмірі 129 655 (сто двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 81 коп. (без вирахування податків та обов`язкових платежів).

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області мотивоване тим, що відповідно до штатного розміщення організації ТОВ «Термекс» станом на 30 жовтня 2020 року, позивач обіймав посаду «заступник директора з продажу», а внаслідок видання наказу від 30 жовтня 2020 року № 30/10-1К скорочена посада «заступник директора з продажу ТОВ «Термекс» (м. Вінниця)», що не відповідає штатному розкладу підприємства. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, з врахуванням середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , обрахована за період листопад-грудень 2020 року з 11 січня 2021 року до 05 травня 2021 року становить 129 655 грн. 81 коп. (1 620 грн. 69 коп. х 80 робочих дні) без вирахування податків та обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник відповідача ТОВ «Термекс» адвокат Крушельницький Ігор Аркадійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника, суд попередньої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо невідповідності штатному розкладу підприємства скороченої посади «заступник директора з продажу ТОВ «Термекс» (м. Вінниця)», зазначеною в оскаржуваному наказі із займаною посадою позивача «заступник директора з продажу», оскільки назва підприємства, а також місто проживання і роботи наведене в дужках, не є частинами назви посади. Водночас, зазначає, що назва посади «заступник директора з продажу», містив штатний розклад підприємства до скорочення, в кількості 2 штатні одиниці, а відповідно після її скорочення, в кількості 1 штатна одиниця. Разом з тим, вважає, що судом помилково визначено суму середнього заробітку за один місяць в розмірі 40517,25 грн., оскільки остання значно перевищує оклад позивача, який згідно штатного розкладу складав 34845,00 грн.

29 червня 2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому містяться заперечення на аргументи представника відповідача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки фактично, займана позивачем посада «заступник директора з продажу», а звільнено останнього, у зв`язку із скороченням, з посади «заступник директора з продажу ТОВ «Термекс» (м. Вінниця)», що відповідно не відповідає штатному розкладу товариства. Разом з тим, на переконання позивача, ТОВ «Термекс» не спростував належними і допустимими доказами щодо відсутності реальних змін у організації виробництва і праці, що визначені підстави для скорочення ОСОБА_1 не відповідають дійсним обставинам справи, а також наявності в позивача переважного права на залишення на посаді.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що з 08 грудня 2010 року позивач прийнятий на роботу у ТОВ «Термекс» на посаду менеджера з оптової торгівлі та посередництва в торговій Київській філії, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а. с. 168-169).

З 01 січня 2011 року ОСОБА_1 наказом №18 ТОВ «Термекс» переведений на посаду заступника директора у м. Вінниця (а. с. 168-169).

Наказом ТОВ «Термекс» від 11 грудня 2014 року ОСОБА_1 переведений з посади заступник директора м. Вінниця на посаду заступника директора з продажу (а. с. 18).

Наказом ТОВ «Термекс» від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнений у зв`язку із скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією запису № 13 трудової книжки сер НОМЕР_2 (а. с. 168-169).

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ТОВ «Термекс» про визнання незаконним наказу про звільнення від 02 грудня 2019 року, незаконним наказу про поновлення на роботі з 20 січня 2020 року від 15 січня 2020 року № 15/1-1К та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа №127/34669/19).

Відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_1 від 15 червня 2020 року - запис №13 є недійсним. ОСОБА_1 поновлений на попередній посаді відповідно до наказу від 15 січня 2020 року № 15/1-1К (а. с. 169).

В межах розгляду цивільної справи №127/34669/19 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Термекс» у частині позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору (а. с. 46-50).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року (справа №127/34669/19) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕРМЕКС» про визнання незаконним наказу про поновлення на роботі відмовлено (а. с. 46-50). Рішення набрало законної сили 28 жовтня 2020 року відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду, відповідно до якої ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року залишені без змін (а. с. 19-25).

Наказом ТОВ «Термекс» від 17 липня 2020 року №2 ОСОБА_1 звільнено за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записом № 15 в копії трудової книжки сер НОМЕР_2 (а. с. 168-169).

18 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ТОВ «Термекс» про визнання незаконним та скасування наказу від 17 липня 2020 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року (справа № 127/17961/20) скасовано наказ ТОВ «Термекс» від 17 липня 2020 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника директора з продажу з 17 липня 2020 року, стягнуто на користь позивача 316 924 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 січня 2020 року по 17 липня 2020 року включно. Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати в сумі 34 845 грн.) допущено до негайного виконання (а. с. 26-45).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 лютого 2021 року апеляційна скарга ТОВ «Термекс» залишена без задоволення а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року без змін.

Листом від 20 жовтня 2020 року, з посиланням на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 просив відновити доступ до корпоративної електронної пошти, бази С1 (а. с. 72).

На виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року (оприлюднено 27 жовтня 2020 року), ТОВ «Термекс» видано наказ від 27 жовтня 2020 року №27/10-1К, відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді заступника директора з продажу з 17 липня 2020 року. Наказ містить відмітку про ознайомлення ОСОБА_1 13 листопада 2020 року (а. с. 51).

Листом від 27 жовтня 2020 року ТОВ «Термекс» повідомило ОСОБА_1 про поновлення на роботі з 17 липня 2020 року та про необхідність приступити до виконання обов`язків за посадою негайно (а. с. 52).

Наказом ТОВ «Термекс» від 30 жовтня 2020 року №30/10-1К «Про впорядкування праці та скорочення посад» визначено робочі місця працівників за адресами приміщень, що знаходяться у власності або орендуються товариством, та в яких фактично здійснюється робота даними працівниками. За неможливості визначення або забезпечення робочим місцем працівників, внаслідок відсутності власних або орендованих приміщень у містах провести скорочення посад. Пунктом 3 зазначеного наказу працівникам ТОВ визначено адреси робочих місць, зокрема в м. Київ, м. Чернівці та м. Дніпро.

Пунктом 4 наказу ТОВ «Термекс» від 30 жовтня 2020 року №30/10-1К у зв`язку із відсутністю власних або орендованих приміщень у м. Вінниця та тривалою відсутністю діяльності з 08 січня 2021 року скорочено штат працівників Товариства в місті, а саме посаду заступника директора з продажу ТОВ «Термекс» (м. Вінниця), яку займає ОСОБА_1 . Із змістом зазначеного наказу ОСОБА_1 ознайомлений 09 листопада 2020 року (а. с. 53).

Листом від 30 жовтня 2020 року ТОВ «Термекс» повідомило ОСОБА_1 про скорочення з 08 січня 2021 року штату працівників, а саме посаду, яку обіймає ОСОБА_1 . Із змістом зазначеного повідомлення ОСОБА_1 ознайомлений 09 листопада 2020 року (а. с. 54).

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Термекс» з пропозицією надати йому можливість працювати за його домашньою адресою та додатково просив виконати рішення суду від 20 жовтня 2020 року (а. с. 73).

Листами від 23 листопада, 09 грудня 2020 року та 04 січня 2021 року ОСОБА_1 звертався до відповідача з проханням надати доступ до корпоративної електронної пошти та бази С1 для виконання трудових обов`язків (а. с. 75-77).

Листом від 19 листопада 2020 року ТОВ «Термекс» повідомило ОСОБА_1 про наданий доступ до поштової скриньки, шляхом надання відповідного паролю ще 27 березня 2020 року, який в подальшому змінений самим позивачем. В частині надання доступу до бази бухгалтерського обліку С1 повідомило про відсутність у ОСОБА_1 такої потреби для виконання своїх обов`язків. Одночасно просило приступити до виконання своїх посадових обов`язків (а. с. 125-126).

11 січня 2021 року ТОВ «Термекс» видано наказ № 11/1-1К «Про скорочення штату працівників та звільнення», відповідно до якого посаду заступника директора з продажу (м. Вінниця), яку обіймає ОСОБА_1 , з 11 січня 2021 року скорочена у зв`язку із відсутністю власних або орендованих приміщень в м. Вінниця за тривалою відсутністю діяльності.

Відповідно до п. 2 зазначеного наказу, ОСОБА_1 звільнено з 11 січня 2021 року у зв`язку із скороченням штату працівників з посади заступника директора з продажу (м. Вінниця) за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Із змістом наказу ОСОБА_1 ознайомлений 15 січня 2021 року, про що свідчить відмітка в копії останнього (а. с. 55).

Відповідно до повідомлення від 11 січня 2021 року ТОВ «Термекс» повідомило ОСОБА_1 про відсутність вакантних посад на підприємстві та про видання наказу № 11/1-1К «Про скорочення штату працівників та звільнення», зокрема і ОСОБА_1 . За відсутності працівника на роботі у день звільнення, запропоновано отримати трудову книжку на підприємстві або надати письмову заяву, щодо отримання останньої поштовим пересиланням (а. с. 56).

Зазначене повідомлення із копією наказу про звільнення від 11 січня 2021 року отримано ОСОБА_1 15 січня 2021 року, що підтверджується ксерокопією поштового відправлення з описом вкладень та відстеженням поштового відправлення (а. с. 57-58).

15 січня 2021 року позивач звернувся до ТОВ «Термекс» із письмовою заявою про пересилання трудової книжки поштою на адресу ОСОБА_1 (а. с. 113). Відповідно до ксерокопії поштового відправлення з описом вкладень та відстеженням поштового відправлення трудова книжка отримана ОСОБА_1 29 січня 2021 року (а. с. 114-115).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положенням ст.43 Конституції України громадянам гарантоване право на працю, а також захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Із змісту ч. 1 ст. 40 КЗпП України вбачається, що скорочення чисельності або штату працівників є самостійною підставою для звільнення працівника та не обов`язково пов`язане із зміною в організації виробництва і праці. Отже, твердження позивача про те, що у відповідача не відбулись зміни в організації виробництва і праці, а відповідно відсутні підстави для звільнення, не ґрунтується на нормах законодавства.

Водночас, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося реальне скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Відповідно до статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Суд першої інстанції встановив, що запровадження змін в організації виробництва і праці підприємства, включно з визначенням організаційної структури установи, визначенням та скороченням чисельності штату працівників, зміною структури посад, персоналу тощо, є правом роботодавця, яким і скористався відповідач ТОВ «Термекс», шляхом видання наказу від 30 жовтня 2020 року №30/10-1К про скорочення штату працівників товариства. Також судом встановлено дотримання порядку попередження працівника про наступне вивільнення, відсутність можливості запропонувати іншу роботу та підстав для переважного права залишення на роботі. Зазначені встановлені обставини сторонами не оскаржуються.

Водночас, місцевий суд прийшов висновку, що внаслідок скорочення штату ТОВ «Термекс» посада, яку обіймав позивач до 10 січня 2021 року не є скороченою, а тому у відповідача відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначені висновки суду першої інстанції на думку колегії суддів є вірними, з огляду на наступне.

Представником відповідача в апеляційній скарзі та в ході апеляційного розгляду наведено твердження, що оскаржуваний наказ містить назву підприємства ТОВ «Термекс», а після назви посади «заступник директора з продажу» вказано місто проживання та роботи, які наведено в дужках «(м. Вінниця)» і не є частинами назви посади.

Втім, колегія суддів звертає увагу на зміст оскаржуваного наказу від 11 січня 2021 року № 11/1-1К, зокрема на пункт перший, яким в зв`язку з відсутністю власних або орендованих приміщень у м. Вінниця та тривалою відсутністю діяльності скорочено штат працівників Товариства в місті, а саме посаду заступника директора з продажу ТОВ «Термекс» (м. Вінниця), яку займав ОСОБА_1 .

Отже, за тлумаченням змісту пункту першого оскаржуваного наказу, скорочено одну штатну одиницю, посаду заступника директора з продажу ТОВ «Термекс» (м. Вінниця) із штату працівників ТОВ «Термекс» в місті Вінниці.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла переконання, що до предмету дослідження, в межах правового оцінювання спірних правовідносин, належить питання чи відноситься до штату працівників товариства в місті Вінниці посада, яку обіймав позивач.

При цьому, судом встановлено та підтверджується записами №11,12 (т. 1 а.с. 131) в трудовій книжці, що ОСОБА_1 перебував у штаті працівників в місті Вінниці та займав посаду заступника директора ТОВ «Термекс» у м. Вінниці у період з 01 квітня 2011 року по 11 грудня 2014 року.

11 грудня 2014 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора з продажу ТОВ «Термекс».

Наведене свідчить про розмежування посад у ТОВ «Термекс» за регіональним принципом та про їх не ідентичність.

Додатковим підтвердженням викладених обставин с зміст посадової інструкції заступника директора з продажу ОСОБА_3 , відповідно до якої він забезпечує покладених обов`язків здійснює функціональне керування заступниками директора в регіонах та менеджерами з оптової торгівлі, згідно територіального розподілу: Вінницька, Житомирська, Хмельницька, Тернопільська, Одеська, Херсонська, Миколаївська, Харківська, Полтавська, Сумська та Чернівецька області України. Межі регіону діяльності та відповідальності можуть змінюватися за рішенням Загальних зборів або наказу Директора Товариства.

Отже, починаючи із грудня 2014 року ОСОБА_3 займає посаду у ТОВ «Термекс», яка не відноситься до штату працівників в місті Вінниці.

В свою чергу, межі діяльності та відповідальності заступника з продажу ТОВ «Термекс» не зводяться до меж розташування лише міста Вінниці та охоплюються функціональним керуванням працівниками в межах одинадцяти регіонів, в кожному із яких позивач вправі проживати, перебувати, виконуючи посадові обов`язки.

Таким чином, спростовується позиція відповідача, що в оскаржуваному наказі йдеться лише про м. Вінниця, як місто проживання та роботи позивача.

З огляду на викладене, проаналізувавши зміст пункту першого оскаржуваного наказу, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем безпідставно ототожнено займану ОСОБА_3 посаду із скороченням штату працівників товариства в місті Вінниці, в зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного переконання про наявність підстав для скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМЕКС» від 11 січня 2021 року № 11/1-1К «Про скорочення штату працівників та звільнення», яким звільнено ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Процедура обчислення середньої заробітної плати працівника визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами) (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Зважаючи на те, що позивач звільнений 11 січня 2021 року згідно з наказом відповідача від 11 січня 2021 року, перед звільненням протягом останніх двох календарних місяців він працював, а тому для обчислення середньомісячної заробітної плати позивача необхідно виходити із виплат за попередні місяці листопад та грудень 2020 року.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів в листопаді грудні 2020 року становить 43 робочих днів.

Відповідно до штатного розпису ТОВ «Термекс» станом на 30 жовтня 2020 року оклад позивача становив 34 845 грн. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , за період листопад-грудень 2020 року, з врахування 43 робочих днів у вказаний період становить 1 620 грн. 69 коп. (34 845 грн. х 2 / 43).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів за період з 11 січня по 05 травня 2021 року (період вимушено прогулу) становить 80 днів.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 січня 2021 року до 05 травня 2021 року становить 129 655 грн. 81 коп. (1 620 грн. 69 коп. х 80 робочих дні) без вирахування податків та обов`язкових платежів.

Вказана сума визначена без урахування податків та інших обов`язкових платежів, зважаючи, що справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає вказану суму без урахування цих платежів, на що звертає увагу Пленум Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Доводи апеляційної скарги, про те що судом помилково визначено суму середнього заробітку за один місяць в розмірі 40517,25 грн., оскільки остання значно перевищує оклад позивача, який згідно штатного розкладу складав 34845,00 грн. не заслуговують на увагу, оскільки вказані розрахунки проведені з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України від 29 липня 2019 року №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» та порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Доводи апеляційної скарги про те що суд попередньої інстанції не встановив обставини, які мають значення для правильного розгляду справи не є слушними, оскільки спростовуються викладеними висновками в оскаржуваному рішенні суду з наданням належної оцінки кожному наявному доказу в матеріалах справи.

Інші ж доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» адвоката Крушельницького Ігоря Аркадійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало