ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чернова Людмила Володимирівна, начальник Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петренко Дмитро Олександрович, ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії начальника та державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в межах виконавчого провадження № 60196652 з виконання виконавчого листа № 2-9402/09, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 14 червня 2010 року.

Скарга мотивована тим, що бездіяльність державного виконавця полягає у тривалому невиконанні виконавчого листа № 2-9402/09, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 14 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 122142,30 грн. та залишення без розгляду та вирішенні її клопотань у відкритому виконавчому провадженні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що державні виконавці при розгляді вищевказаних виконавчих проваджень діяли у межах законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та задовольнити її скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не визначившись ані з предметом, ані з підставами скарги, постановив ухвалу з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів і встановлених юридичних фактів.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 пред`являла виконавчий лист № 2-9402/09, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 14 червня 2010 року до відділу декілька разів, на підставі якого було відкрито виконавчі провадження № 24888714, № 31563020, № 52934765, № 60196652.

Виконавче провадження № 24888714 було завершено 24 листопада 2011 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС) про що була винесена відповідна постанова.

Виконавче провадження № 31563020 було завершено 10 грудня 2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення), про що була винесена відповідна постанова. Виконавчий лист повернуто стягувачу.

Виконавче провадження № 52934765 було завершено 25 квітня 2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення), про що була винесена відповідна постанова. Виконавчий лист повернуто стягувану.

Вищезазначені постанови ОСОБА_1 оскаржені не були.

Відмовляючи у задоволенні скарги, районний суд обґрунтовано виходив з наступного.

Постанови стосовно відкриття та завершення виконавчих проваджень № 24888714, № 31563020, № 52934765 не були оскаржені стягувачем в строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», та є чинними на теперішній час, слід дійти до висновку, що, ОСОБА_3 не скористалася своїм процесуальним правом на оскарження рішень та дій державних виконавців, а тому відсутні підстави стосовно вирішення питання про неправомірну бездіяльність державних виконавців в межах вказаних виконавчих проваджень.

Що стосується виконавчого провадження № 60196652, слід зазначити наступне.

Виконавче провадження № 60196652 було відкрито 11 жовтня 2019 року.

Згідно інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження головним державним виконавцем Черновою Л.В. в ході примусового виконання виконавчого документа винесені в день відкриття виконавчого провадженім 11 жовтня 2019 року постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Згідно інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження державним виконавцем неодноразово формувалися запити, передбачені в АСВП, а саме: до ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії, про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно- правовими договорами, про останнє місце роботи; до ДФС про джерела отримання доходів боржників -фізичних осіб, про наявні рахунки у боржників юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців; до ДПС щодо перетину боржником державного кордону України; до МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

В матеріалах виконавчого провадження знаходяться складені державним виконавцем акти щодо перевірки в АСВП в розділі «Повідомлення банків про відкриття /закриття рахунків» інформації стосовно рахунків боржника. Дана інформація не відображається в інформаційній довідці, оскільки розділ знаходиться за межами виконавчого провадження.

В матеріалах виконавчого провадження знаходяться складені державним виконавцем акти щодо виходу державного виконавця за місцем реєстрації боржника в АДРЕСА_1 , щодо телефонних розмов з ОСОБА_2 за номером, який повідомила стягувач; щодо перевірки майнового стану боржника на веб-сайтах та довідки з сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Укрпатенту, стосовно майна боржника; Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області; з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно; Державного реєстру іпотек; Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; відповіді банківських установ стосовно відсутності відкритих рахунків боржника; вимоги боржнику направлені за місцем реєстрації боржника та за адресою, зазначеною стягувачем: АДРЕСА_2 ; довідки Департаменту адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради; довідка Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; витяг з Реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб; довідка стосовно місця реєстрації боржника; довідка та документи про право власності на 1/3 частки квартири боржника від КП ДМБП за вих. Від 21 квітня 2020 року на запит від 11 жовтня 2019; тощо.

Крім того, в рамках вищезазначених виконавчих проваджень державними виконавцями було винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, які не були скасовані після завершення виконавчих проваджень.

Отже, з наданих державним виконавцем пояснень та копій виконавчих проваджень вбачається, що державні виконавці при розгляді вищевказаних виконавчих проваджень діяли у межах законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку,встановленим цим Законом.

У відповідності до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при виконанні рішень судів (інших органів) здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов`язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до положень ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами, (стаття 17 вказаного Закону).

Нормами статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів, про що державний виконавець виносить відповідну постанову.

Скаржником ОСОБА_1 не було у повній мірі доведено порушення державним виконавцем її прав.

Державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Колегія суддів наголошує на тому, що державним виконавцем були вжиті всі необхідні дії на виконання рішення суду яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Висновки суду першої інстанції, що оскаржувані дії державного виконавця були вчинені ним відповідно до закону в межах повноважень державного виконавця є правомірними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко