У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2111/18

04 жовтня 2021 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю представника позивача, адвоката - Жирика Я.І.,

представника відповідача, адвоката - Куцого О.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення авансу, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про повернення авансу.

В судовому засіданні від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Куцого О.С. поступило клопотання про закриття провадження по справі, посилаючись на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1статті 5 ЦПК України).

Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, кожній особі гарантується звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав.

У той же час закріплене в законі право на доступ до суду не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Звертаючись з вказаним позовом до суду позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вказує, що відповідач ОСОБА_2 в якості авансу отримала кошти на загальну суму 56320 доларів США за договором купівлі-продажу земельної ділянки, що підтверджується особистим підписом останньої у розписках про отримання грошових коштів (а.с. 9-12).

Як вбачається з копії договору про спільну діяльність від 26.08.2007 року між СПД ОСОБА_2 та СПД ОСОБА_1 був укладений договір про спільну діяльність відповідно до п. 4.1. якого відповідач взяла на себе зобов`язання укласти договір оренди усієї необхідної для будівництва приміщення магазину офісу земельної ділянки, а також надати будівельній організації земельну ділянку що знаходиться у неї (у власності чи оренді) та на підставі чого в подальшому позивачем були надані кошти під розписку (а.с. 39-41).

Ч. 2 ст. 4ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п.п. 1 та 15 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК України).

Ч.2 ст.50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Ч. 2 ст.55 ГК України визначає суб`єктами господарювання не тільки господарські організації, але й громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які здійснюють господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно достатті 58 цього Кодексу.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Згідно роз`яснень, що були надані судам у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних судів, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по друге, суб`єктивний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Аналізуючи характер спірних правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що як за суб`єктивним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин, між сторонами виник спір щодо невиконання зобов`язань за договором про спільну діяльність від 26.08.2007 року між суб`єктами господарювання, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №492/1519/15-ц (провадження № 14-558цс19).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на те, що суд на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України дійшов висновку про закриття провадження у справі, відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України позивачу роз`яснюється його право звернутися із позовом в порядку господарського судочинства до відповідного суду господарської юрисдикції.

Враховуючи викладене вище, провадження по даній цивільній справі слід закрити.

На підставі наведеного, п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та керуючись ст.ст.256, 258, 260, 261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення авансу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст ухвали

виготовлений 08.10.2021 року.