Справа № 473/2599/21
РІШЕННЯ

іменем України

"04" жовтня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі - Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Миколаївського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів безпідставно отриманої допомоги по безробіттю

ВСТАНОВИВ:

15.07.2021 року позивач - Миколаївський обласний центр зайнятості - звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів безпідставно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 8569,46 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що Вознесенська міськрайонна філія Миколаївського обласного центру зайнятості як робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (надалі - ФЗДССУ на випадок безробіття) надала відповідачу ОСОБА_1 який повідомив, що є незайнятою особою, статус безробітного з 25.06.2019 року та призначив допомогу по безробіттю.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 умисно при звертанні не повідомив, що він отримує з 21 лютого 2013 року державну допомогу (компенсацію) по догляду за особою, яка досягла восьмидесятирічного віку, тобто є занятою особою, позивач просив позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що в усній формі повідомляв працівнику позивача про отримання компенсаційної виплати у зв`язку із здійсненням догляду, але доказів на підтвердження суду не надано. Також, відповідач зазначав, що його середньомісячний сукупний дохід не перевищував встановлений рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний період.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 19.06.2019 року звернувся до Вознесенської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості (а.с. 7-8) і був там зареєстрований як безробітний і перебував у такому статусі з 25.06.2019 року до 01.10.2020 року (а.с. 9, 12), така реєстрація була припинена у зв`язку з поданням ОСОБА_1 заяви про припинення реєстрації як безробітного.

Відповідач ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в сумі 8569,46 грн. за період з 25.06.2019 року по 26.06.2020 року, що підтверджується розрахунком допомоги (а.с. 15).

Згідно Закону Україну від 5.07.2012 року "Про зайнятість населення" (ст.4 ч.1) до зайнятого населення належать непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства.

Відповідно до заяви про надання статусу безробітного (а.с. 8) відповідач ОСОБА_1 повідомив, що він не отримує відповідно до законодавства вказаної допомоги.

До того ж зазначено, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 5067- VI відповідальність за достовірність поданих даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Як вже зазначалось, така реєстрація була припинена не з вказаної підстави, а у зв`язку з поданням ОСОБА_1 заяви про припинення реєстрації як безробітного.

Обставина отримання відповідачем ОСОБА_1 компенсаційної виплати по догляду за особою стала відома 09.12.2020 року (після зняття з реєстрації безробітного) із повідомлення управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради і актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат від 22.01.2021 року (а.с. 14) ця обставина підтверджена.

В той же час згідно із частиною першою статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, необхідними для забезпечення виконання покладених на нього функцій; перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду; отримувати необхідні пояснення (у тому числі в письмовій формі) з питань, що виникають під час перевірки; стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Таким чином, суд вважає, що Вознесенська міськрайонна філія Миколаївського обласного центру зайнятості при взятті на облік відповідача з наданням статусу безробітного і призначення йому допомоги по безробіттю, мала право та була зобов`язана перевірити зокрема, чи отримує відповідач допомогу по догляду за особами похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, оскільки ці відомості впливали на його статус безробітного та одержання допомоги по безробіттю.

При цьому, позивач мав для цього всі можливості шляхом відповідної звірки первинних документів особи з інформацією за даними ПФУ та ЄДРС, крім того за нормами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 6.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого наказом № 307 від 20.11.2000 року Міністерством праці та соціальної політики України, позивач з метою отримання відповідної інформації мав право користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб, що накопичуються в Пенсійному фонді України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із загального правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Позивачем не доведено наявність у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні заяви про надання статусу безробітного з не зазначенням у ній відомостей про інші доходи, зокрема компенсаційні виплати по догляду за особою, яка досягла 80-річного віку - щомісячну в сумі 200 грн.

Таким чином, враховуючи соціальний статус відповідача, який здійснював догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, його середньомісячний сукупний дохід з урахуванням допомоги по безробіттю та компенсаційної виплати по догляду за особою, яка досягла 80-річного віку не перевищував встановлений рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний період, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд приходить до висновку, що примусове повернення наданої державою допомоги по безробіттю, може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Миколаївського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів безпідставно отриманої допомоги по безробіттю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: О.Є. Старжинська