Справа № 509/3334/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Козирського Є.С.,

за участю секретаря Лисенко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виноробства імені В.Є. Таїрова» (, 65496, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул.. 40р. Перемоги, 27 а про стягнення інфляційних витрат,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2021 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки, які відраховувалися із суми стягнутої з даного підприємства, що разом за весь період становить 123 851,67 грн.; судові витрати понесені у зв`язку із сплатою судового збору в сумі 1238,52 грн., та витрати понесені на правову допомогу по справі №509/4182/17, які були сплачені адвокату Морозову Ю.В. в сумі 100 000 грн.

В обґрунтування свого позову зазначив, що ним, як позивачем по справі до Овідіопольського районного суду Одеської області 26.10.2017 року було подано позов до Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» () про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП. Постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» () майнові збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 409 255,80 грн., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. і судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 5 312,57 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7 873,03 грн.

Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду вбачається, що сума боргу становить 447 441,40 грн. та зазначену суму боргу відповідач не виплатив, тому зазначені обставини стали підставою для нарахування ним, як позивачем, відповідачу інфляційних збитків відповідно до ст.. 625 ЦК України.

Вважає, що відрахування повинно здійснюватися з листопада 2017 року (оскільки з позовом про відшкодування збитків внаслідок ДТП звернувся 26.10.2017 року) по лютий 2021 року включно. Сума інфляційних збитків становить 123 851,67 грн. від суми 447 441,40 грн. (за період прострочення 1368 днів) згідно розрахунку наданого позивачем.

Крім того, відповідно до постанови Одеського Апеляційного суду, зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

18.03.2021 року ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції заяву про уточнення витрат на правову допомогу, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 100 000 грн., згідно доданого до заяви акту від 18.03.2021 року про надання послуг за договором від 29.05.2017 року і квитанції про сплату коштів позивачем ОСОБА_1 адвокату Морозову В.Ю. Постановою Одеського апеляційного суду було відмовлено в цій частині, оскільки витрати позивача на правову допомогу документально не підтверджені, а саме до заяви про уточнення витрат на правову допомогу від 18.03.2019 року не надано належних та допустимих доказів оплати ОСОБА_1 адвокату Морозову В.Ю. гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а саме: квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків тощо.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином..

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків

Судом встановлено, що позивачем до Овідіопольського районного суду Одеської області 26.10.2017 року було подано позов до Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» () про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП (справа № 509/4182/17).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.10.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва імені В.Є. Таїрова» () майнові збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 409 255,80 грн., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. і судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 5 312,57 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7 873,03 грн.

Як стверджує позивач і цього не спростував відповідач, борг останнім не сплачений.

Предметом розгляду у справі №509/4182/17 було відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП.

Суд зазначає, в межах даної справи розглядаються вимоги про стягнення інфляційних втрат. майнові збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 409 255,80 грн., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. і судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 5 312,57 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7 873,03 грн., вже були стягнуті судовим рішенням.

Частина 5 ст. 11 ЦК України передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення. Тобто на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, а в межах даної справи розглядаються лише наслідки невиконання такого зобов`язання, встановлені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Твердження позивача, що відрахування інфляційних збитків повинно здійснюватися з листопада 2017 року (дати подачі позову про відшкодування збитків), є помилковим. Суд вважає, що право вимоги про стягнення інфляційних витрат у позивача з`явилося з моменту набрання законної сили постанови суду апеляційної інстанції, оскільки на підставі вказаного судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання. Позивачем не надано доказів отримання виконавчого листа та доказів звернення виконавчого документа до виконання, відкриття виконавчого провадження, та/або відмови у відкритті виконавчого провадження. Тобто відсутнє підтвердження невиконання рішення суду. Тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат відсутні.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу по справі №509/4182/17, суд зазначає наступне.

Згідно постанови Одеського апеляційного суду від 18.03.2021 року у справі № 509/4182/17 зазначено: «Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Судові витрати позивача у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 5312,57 гривень та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7873,03 гривень, які документально підтверджені (а.с.1а т.1, а.с.14б т.1, а.с.221 т.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 137 ч.ч.1,2 ЦПК України).

18.03.2021 року позивач надав суду апеляційної інстанції заяву про уточнення витрат на правову допомогу, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 100000 гривень, згідно доданого до заяви акту від 18.03.2021 року про надання послуг за договором від 29.05.2017 року і квитанції про сплату коштів позивачем ОСОБА_1 адвокату Морозову В.Ю.

Компенсація витрат на правничу допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат на правничу допомогу входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16).

До заяви про уточнення витрат на правову допомогу від 18.03.2019 року не надано належних та допустимих доказів оплати ОСОБА_1 адвокату Морозову В.Ю. гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а саме: квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків тощо.

Оскільки витрати позивача на правову допомогу документально непідтверджені, відсутні підстави для стягнення 100000 гривень на правову допомогу.»

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Питання відшкодування відповідачем судових витрат позивача на професійну правничу допомогу були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

В своїй позовній заяві, позивач фактично оскаржує рішення суду апеляційної інстанції, сама позовна заява в частині вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу зводиться до переоцінки доказів, які були предметом судового дослідження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, тому, суд не убачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення понесених на правову допомогу по справі № 509/4182/17.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12,13,76,77,141,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виноробства імені В.Є. Таїрова» про стягнення інфляційних витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01.10.2021 року.

Суддя: Є. С. Козирський