Єдиний унікальний номер 242/1930/21
Номер провадження 22-ц/804/2275/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання: Володовського Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2021 року у цивільній справі № 242/1930/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди (суддя першої інстанції Черков Володимир Геннадійович), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський В.І. звернулася до Селидівського міського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 19 жовтня 2019 року о 20 год. 50 хв. на вул. Московській в м. Селидове Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001076.

Позивач ОСОБА_1 є особою, якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду здоров`ю. Так, позивачу заподіяна шкода, пов`язана з лікуванням, шкода, пов`язана з стійкою втратою працездатності та моральна шкода.

Позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Селидівської центральної міської лікарні з 19 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року та з 17 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в AT «СГ «ТАС» (приватне), поліс № АМ9038130.

Оскільки шкоду позивачу завдано внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , то в неї настала цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в AT «СГ «ТАС» (приватне), тож обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачу, відповідно до закону, покладається на відповідача, як на страховика.

Позивачем надано відповідачу оригінали чеків, що підтверджують витрати на лікування на суму 59570,40 грн., які залишились не відшкодованими. Отже, відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування таких витрат позивачу.

Оскільки позивачу внаслідок травм, отриманих 19 жовтня 2019 року у ДТП було встановлено II групу інвалідності, то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 75114,00 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

Враховуючи те, що страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача становить 75114,00 грн. шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності та 59570,40 грн. витрат на лікування, то страховик зобов`язаний виплатити позивачу 6734,20 грн. моральної шкоди.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, просила суд першої інстанції стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на її користь 75114,00 грн. шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності; 59570,40 грн. витрат на лікування; 6734,20 грн. моральної шкоди; витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2021 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Адвокатське об`єднання «Автопоміч», до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне), про відшкодування шкоди, відмовлено в повному обсязі.

Із вказаним рішенням суду не погодилася позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський В.І. та подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що з прийнятим рішенням суду першої інстанції не погоджується оскільки воно прийнято з порушенням норм матеріального права.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський В.І. просить Донецький апеляційний суд рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2021 року у справі № 242/1930/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено відповідачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року цивільну справу було призначено до розгляду на 05 жовтня 2021 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 05.10.2021 року позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 149).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 05.10.2021 року представник Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 148).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стефківського В.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський В.І. задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2019 р. о 20.50 год. по вул. Московській в м. Селидове Донецької області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «ВАЗ 2106», д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження та їй була заподіяна шкода здоров`ю. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СГ ТАС» (приватне), поліс № АМ9038130.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001076 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

30.10.2020 р. представник ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою на виплату страхового відшкодування, проте листом начальника управління врегулювання страхових випадків за вих. № 1646 від 10.11.2020 року, було повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, посилаючись на ст.35, п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тим, що на даний час рішення по кримінальному провадженні ще не ухвалено та відповідно таких документів страховику не представлено, страховиком призупинено рішення про виплату страхового відшкодування. Також в листі зазначено на необхідності надати до страховика рішення по кримінальній справі за фактом згаданої вище ДТП, яке набрало законної сили, після чого розпочнеться перебіг строку в 90 днів, встановленого страховику Законом для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, про те, що враховуючи встановлені судом факти щодо обставин заподіяння шкоди здоров`ю позивача, відповідальним за шкоду, завдану здоров`ю завдану позивачу є відповідач, який застрахував цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2106», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 і наявність чи відсутність вироку суду, який набрав законної сили чи постанови про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2 жодним чином не впливає на настання її цивільно-правової відповідальності і здійснення відшкодування шкоди, завданої здоров`ю позивача, є безпідставними, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2106», державний номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована відповідачем згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9038130, порядок і умови виплати страхового відшкодування за яким регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 IV.

Як вбачається із пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.35 п.35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до ст.35 п.35.2 вказаного вище Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо- транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах «а»-«ґ» цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Відповідно до п.36.1 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Таким чином, оскільки кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, досудове слідство по справі ще триває, вину особи у скоєному ДТП не встановлено, перебіг строку здійснення виплати страхового відшкодування до моменту отримання страховиком документу щодо встановлення вини особи призупинився. Відтак, зупинення відповідачем розгляду по суті поданих від імені ОСОБА_1 , заяви про виплату страхового відшкодування не є відмовою у її відшкодуванні.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивачки до суду є передчасним, оскільки страхова компанія не відмовляла у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинила її до отримання судового рішення по кримінальному провадженні, відповідно до положень п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України,). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Частиною 1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зазнала шкоди в результаті ДТП та відповідно закону має право на її відшкодування з винної особи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) та відповідно ОСОБА_2 відповідає за завдану нею шкоду в межах суми ліміту. Проте, вина цієї особи повинна бути доведена та встановлена.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, про те, що суд першої інстанції помилково витлумачив та безпідставно застосував до правовідносин між сторонами спору норми статей 993, 1191 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», є безпідставними, виходячи з наступного.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до частини 1 статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року, у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2021 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стефківський Володимир Іванович, залишити без задоволення, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2021 року

Суддя О.Д.Канурна