Дата документу 05.10.2021
Справа № 501/1127/21
27 вересня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючої судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за
відповідача: ОСОБА_2
предмет та підстави позову: про стягнення коштів за договором позики
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
ОСОБА_1 16.04.2020 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти за договором позики у розмірі 204 219 євро 85 центів, що складаються з основного боргу у розмірі 187 500 євро, 3% річних 16 719 євро 85 центів та суму сплаченого судового збору у розмірі 11 350 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 23.10.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 187500 євро на умовах повернення до 23.04.2018.
Взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав та отримані у позику кошти в обумовлений строк не повернув.
На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.
Відповідач відзиву на позов не надав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач проти заочного розгляду справи не заперечив.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 23.04.2021 відкрито провадження у справі (а.с.26-27).
В судовому засіданні закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.42-43).
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 23.10.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 187500 євро на умовах повернення до 23.04.2018, що підтверджується копією розписки, оригінал якої досліджено в судовому засіданні (а.с.9).
V. Оцінка Суду.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Виходячи із частини другої статті 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Укладений договір позики грошових коштів від 23.10.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст.207, 1047 ЦК України, підписану сторонами власноручно та встановлено строк повернення позики до 23.04.2018 року.
Таким чином, між сторонами виникли відносини позики, як один із видів зобов`язальних відносин.
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Суд доходить до висновку, що сторони в договорі позики грошей встановили строк повернення позики та домовились про відповідальність боржника, у разі невиконання (несвоєчасного) виконання боргових зобов`язань.
В свою чергу, згідно із статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підставі статті 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики грошей, відповідачем не було повернуто борг, в строк вказаний договорі (до 23.04.2018), що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за договором позики є обґрунтованими.
Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).»
Отже, враховуючи наведене вище, тобто факт відсутності у розписці умов про одержання позивачем від позичальника процентів від суми позики та їх розміру, позивачеві належить сплатити проценти на рівні облікової ставки Національного банку України за період дії Договору позики, тобто за час, коли відповідач правомірно міг не сплачувати кредитору борг, а саме з 24.04.2018 до 13.04.2020, що складає 16 719 євро 85 центів.
Відповідний розрахунок наведено позивачем у позові, який приймається судом до уваги, оскільки відповідачем його не спростовано.
У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, загальна сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, тобто є предметом позову (матеріально-правовою вимогою), складає кошти за договором позики у розмірі 204 219 євро 85 центів, що складаються з основного боргу у розмірі 187 500 євро, 3% річних 16 719 євро 85 центів.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Також суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.
Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти за договором позики у розмірі 204 219 євро 85 центів, що складаються з основного боргу у розмірі 187 500 євро, 3% річних 16 719 євро 85 центів та суму сплаченого судового збору у розмірі 11 350 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області М.І.Петрюченко