РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Буга Р.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 по суті справу за позовом ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки і піклування Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивач 5 травня 2021 року звернулася до суду з цим позовом і вказала, що з відповідачем по справі з 23 грудня 2017 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 24 лютого 2020 року розірвано. Від шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач участі у житті та вихованні дитини не приймає, має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на березень 2021 року становить 4992 грн. Позивач працювала в Польщі, де познайомилась з іншим чоловіком, з яким проживає однією сім`єю та має намір в подальшому одружитись. Позивач має дозвіл на роботу в Польщі, має офіційно орендоване житло, бажає там працювати, домовилась про відвідування дитячого садочку для дитини, проте відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон.

Тому позивач звернулась до суду та просить надати дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд без згоди та супроводу батька з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 , за межі території України до Республіки Польщі в період з дня набрання рішенням законної сили до 8 квітня 2034 року, тобто до досягнення дочкою шістнадцяти років.

На обґрунтування своєї позиції позивач надала копії документів про реєстрацію місця проживання її з дитиною, дозвіл на роботу на території Республіки Польща, заяву про погодження з орендарем на приїзд до Польщі з дитиною, договір оренди житлового приміщення, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримує з викладених у ньому підстав. Пояснює, що в Польщі у неї є можливість для створення дитині кращих умов для життя та виховання, оскільки вона там має намір укласти шлюб, дозвіл на роботу, орендоване житло, домовилась про відвідування дочкою дитячого садочку. Дитина поїде з нею до Польщі не на постійне місце проживання, а на період її роботи там. Вона з дитиною буде приїздити на Україну кожних півроку, і у відповідача буде можливість бачитись з дочкою. До цього часу не давала відповідачу спілкуватись по телефону з дочкою, оскільки відповідач телефонує у нетверезому стані, та дочка сама не хоче з ним спілкуватись. Просить надати дозвіл до досягнення дочкою шістнадцяти років, щоб кожних півроку не звертатись до суду за таким дозволом.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує, зазначає, що відповідач не проявляв бажання бачити дитину та не бачив її близько року. Аліменти на утримання дитини сплачує в розмірі 425 грн на місяць, які вираховують з його пенсії по інвалідності. Інвалідність у відповідача ІІІ групи, яка є робочою, проте на роботу він не влаштовується, окрім аліментів, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач змушена була ще до досягнення дитиною трьох років поїхати працювати за кордон для того, щоб у дитини було нормальне матеріальне забезпечення. Просить позов задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 6000 грн.

Позиція відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечує в повному обсязі. У своєму відзиві на позовну заяву в позові просить відмовити з таких підстав. Він не бачиться з дитиною, оскільки позивачка відмовляється йому повідомляти місце перебування дитини. З моменту народження дочки він постійно приймав участь у її матеріальному забезпеченні, наскільки йому дозволяє матеріальне становище, оскільки він інвалід третьої групи і єдиним його джерелом доходу є пенсія по інвалідності, з якої стягуються аліменти. Також позовна вимога не про тимчасовий, а на виїзд дитини за кордон до 16 років, чого законодавством не передбачено, оскільки тимчасовий дозвіл - це дозвіл на певний період часу, а не так, як просить позивач. Позивачка не зверталась до нього із заявою про надання дозволу, а заяву, яка міститься в матеріалах справи, він не отримував та вперше бачить.

На підтвердження відзиву надає копію до акта огляду медико-соціальної експертної комісії про наявність інвалідності третьої групи, довідку про перебування на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримання пенсії по інвалідності та копію індивідуальної програми реабілітації інваліда (а.с.32-34).

В судовому засіданні відповідач свій відзив підтримує, категорично заперечує проти надання позивачці дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки у разі задоволення позову він втратить можливість бачитись з дитиною, з якою йому позивач і так не дозволяє бачитись. При цьому зазначає, що з дочкою останній раз бачився десь півроку тому, проте до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною не звертався. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що у відповідача є сумніви, що він взагалі побачить свою дитину до 2034 року у разі задоволення позову, оскільки у позивача є дозвіл на роботу в Польщі, а тому з часом вона може залишитись там на постійне місце проживання. Хоча позивач і просить тимчасовийдозвіл на виїзд дитини за кордон, проте зі змісту позовної вимоги випливає, що це постійний, а не тимчасовий дозвіл, чого чинним законодавством не передбачено. До того ж, позивачкою порушено процедуру досудового врегулювання спору, оскільки листа про надання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон він не отримував. Відповідач на даний час перебуває у скрутних матеріальних умовах, тому не може надавати матеріальної допомоги на утримання дитини, проте він хоче приймати участь у вихованні дитини, а при задоволенні позову буде фактично позбавлений такої можливості. Тому в задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, представник Служби у справах дітей Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду рішення виконавчого комітету Шпиківської селищної ради «Про затвердження висновку служби у справах дітей Шпиківської селищної ради про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України» від 15 вересня 2021 року №143, згідно з яким затверджено висновок про підтвердження місця проживання дитини - ОСОБА_5 , для її тимчасового виїзду за межі України (а.с.68-70).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до суду 5 травня 2021 року (а.с.1).

7 травня 2021 року направлено запит щодо місця реєстрації відповідача до Станіславчицької сільської ради Жмеринського району (а.с.23).

Відповідь на запит про місце реєстрації відповідача надійшла до суду 11 травня 2021 року (а.с.24).

Ухвалою від 12 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.15).

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 2 червня 2021 року (а.с.30-31).

Підготовче провадження закрите ухвалою суду від 7 червня 2021 року, а справа призначена до судового розгляду (а.с.46).

Ухвалою від 12 липня 2021 року до участі в справі залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки і піклування Тульчинської РДА (а.с.56).

9 серпня 2021 року з Тульчинської РДА надійшло повідомлення про доцільність залучення до участі в справі іншої третьої особи, за місцем проживання дитини, зокрема Шпиківської селищної ради Тульчинського району (а.с.63).

Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року замінено третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача на Службу у справах дітей Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (а.с.64).

Рішення виконавчого комітету Шпиківської селищної ради надійшло до суду 20 вересня 2021 року (а.с.68-70).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Досліджуючи факти та питання права, що лежать в основі спору, суд встановив, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання позивач ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають чинні закордонні паспорти (а.с.6, 8).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно з копією рішення Жмеринського міськрайонного суду від 24 лютого 2020 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.11).

До складу сім`ї ОСОБА_1 входить чотири особи: ОСОБА_9 , 1976 року народження, голова домогосподарства, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають по АДРЕСА_1 (а.с.12).

ОСОБА_1 14 січня 2021 року зверталась з заявою до ОСОБА_3 про надання письмової згоди на виїзд дитини за кордон (а.с.13).

ОСОБА_1 має дозвіл типу "А" на роботу іноземця на території Республіки Польща, який дійсний з 15 березня 2021 року по 14 вересня 2022 року (а.с.15).

ОСОБА_11 з ОСОБА_12 укладено договір оренди житлового приміщення, будинку, який складається з 2 кімнат, кухні та ванної кімнати, загальною площею 60 кв.м. по АДРЕСА_2 (а.с.19).

Відповідно до заяви власника будинку ОСОБА_12 , орендодавець за погодженням з орендарем дав згоду на приїзд до Польщі ОСОБА_1 разом з дочкою, і на їх проживання за однією адресою разом з ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 (а.с.17).

Згідно із розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 станом на 31 грудня 2020 року складає 3437,25 грн, а станом на 1 квітня 2021 року складає 4992 грн (а.с.20-21).

ОСОБА_3 є інвалідом третьої групи загального захворювання до 1 червня 2022 року, що підтверджується довідкою до акта медико-соціальної експертної комісії (а.с.32).

Відповідно до довідки від 2 червня 2021 року ОСОБА_3 знаходиться на обліку в УПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1336,75 грн на місяць (а.с.33).

ОСОБА_3 в зв`язку із невірно-консолідованим переломом донних та сідничних кісток із комбінованою контрактурою в кульшових суглобах, двобічним коксартрозом ІІ-ІІІ ступенів, 31 травня 2021 року визначено індивідуальну програму реабілітації інваліда (а.с.34).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також визнані відповідачем.

Надані сторонами докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається. Кожний аргумент, наведений сторонами, відноситься до предмета спору, обґрунтований з огляду на законодавство і містить підстави для часткового задоволення позову.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Практика вирішення спорів за участю малолітніх дітей свідчить про те, що забезпечення найкращих інтересів дітей повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 03 липня 2019 року зазначив, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Вирішуючи питання щодо врахування країни виїзду, суд бере до уваги таке.

Відповідно до дозволу на роботу іноземця на території Республіки Польща ОСОБА_1 має право на роботу 170 годин на місяць із заробітною платою не нижче ніж 18,30 злотих на годину, 3111 злотих на місяць. Проте цей дозвіл дійсний за умови, що іноземець володіє дозволом на проживання.

Відповідно до заяви та договору оренди житлового приміщення ОСОБА_12 , яка є власником будинку загальною площею 60 кв.м, надала в оренду ОСОБА_11 , уродженцю України в оренду будинок до 1 січня 2022 року, із можливістю продовження цього терміну, а також надала дозвіл на приїзд до Польщі ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_5 , які будуть проживати разом із ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 .

Виходячи с викладеного, суд вбачає, що тимчасовий виїзд матері з дитиною сприяє забезпеченню її інтересів, розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, оскільки у позивача є можливість працювати в Польщі та забезпечувати матеріальні потреби для утримання дитини. Проте суд вважає, що при отриманні дозволу на термін, який просить позивач, може в майбутньому позбавити повністю батька дитини приймати участь у її вихованні та бачити, як зростає його дочка.

Для виїзду дочки за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу, хоча він в судовому засіданні і пояснює, що позивач за таким дозволом до нього не зверталась, проте це випливає із категоричного заперечення ним проти задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дочки за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон без згоди батька та до республіки Польщі та на конкретний строк - один рік.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Так як відповідач не надає згоди, суд, керуючись інтересами дитини, з метою відвідування іншої країни вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача частково, оскільки при повному задоволенні позовних вимог дитина буде позбавлена можливості спілкування з батьком, який не хоче втрачати зв`язку з дитиною, про що заявив в судовому засіданні.

Висновки суду

Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному сторонами та їх представниками в судовому засіданні, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд дитини за кордон тривалістю один рік .

Керуючись Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", статтями 150, 154 СК України, статтею 313 ЦК України, статтями 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки і піклування Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Польща тривалістю один рік з дня набрання цим рішенням законної сили з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3 .

У наданні дозволу на тимчасовий багаторазовий виїзд дитини за кордон до 8 квітня 2034 року - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання його повного тесту.

Повний текст рішення складено 1 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя Костянтин Шепель