У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна в рамках виконавчого провадження. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що на виконанні державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №22071815 від 2010 року, що було відкрито відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1-349 від 02.09.2010 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва. В рамках даного виконавчого провадження постановою від 22.10.2010 року державним виконавцем Буяновим І.В. було накладено арешт на нерухоме майно. Наразі виконавче провадження закінчено і повернуто виконавчий лист стягувачу, але арешт, накладений в рамках виконавчого провадження №22071815, не знятий. Щодо боржника відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. На підставі викладеного скаржниця звертається до суду і просить визнати неправомірними рішення та дії Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна в рамках виконавчого провадження №22071815; визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.10.2010 року в рамках виконавчого провадження №22071815 про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, з примусового виконання виконавчого листа №1-349 від 02.09.2010 року; зобов`язати Дніпровський РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , згідно постанови від 22.10.2010 року, в рамках виконавчого провадження №22071815 з примусового виконання виконавчого листа №1-349 від 02.09.2010 року.

20.09.2021 року від Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшли Заперечення, відповідно до яких представник зазначає, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № за АСВП 22071815 з примусового виконання виконавчого листа №1-349 від 02.09.2010, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про конфіскацію на користь держави всього майна, що є особистою власністю засудженої ОСОБА_1 22.10.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. 01.10.2012 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі розшуку транспортних засобів, плавзасобів та спецтехніки, що належать боржнику на праві приватної власності. 13.11.2012 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження. 30.11.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, що належить йому на праві приватної власності та підлягає конфіскації в дохід держави, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 15.09.2021 вищевказаний виконавчий документ до Відділу повторно не надходив та на виконанні не перебуває. Представник також зазначає, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. На підставі викладеного представник просить суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Скаржник ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві представник скаржниці просить проводити розгляд справи в їх відсутність.

Представник заінтересованої особи - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №22071815 від 2010 року, що було відкрито відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1-349 від 02.09.2010 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва.

Як вбачається з відповіді Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.07.2021 року за № 58024, 22.10.2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. 01.10.2012 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі розшуку транспортних засобів, плавзасобів та спецтехніки, які належать боржнику на праві приватної власності. 13.11.2012 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження. 30.11.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, що належить йому на праві приватної власності та підлягає конфіскації в дохід держави і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону, заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 15.09.2021 вищевказаний виконавчий документ до Відділу повторно не надходив та на виконанні не перебуває.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (далі Закону), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Частиною другою статті 50 Закону передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно пункту 10 частини першої статті 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.4 частини першої статті 47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №817/928/17, викладеного у постанові від 27.03.2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Суд зазначив, що статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт,накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Тобто, не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржника.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні докази зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні №22071815, що накладений постановою про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 22.10.2010 року. З огляду на викладене вище, суд вважає, що має місце бездіяльність державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у невинесенні постанови про скасування арешту майна боржника(неприйнятті рішення).

Відтак, вирішуючи питання щодо способу поновлення прав боржника, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у спосіб та в порядку, які встановлені ЗУ «Про виконавче провадження», скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №22071815, що накладений постановою про арешт майна.

Разом з тим не підлягають до задоволення вимоги скаржника в частині визнання протиправною та скасування постанови Дніпровського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.10.2010 року в рамках виконавчого провадження №22071815 про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, з примусового виконання виконавчого листа №1-349 від 02.09.2010 року, оскільки на момент винесення постанови дії державного виконавця були правомірними.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття обтяження у вигляді арешту майна ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №22071815.

Зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт у виконавчому провадженні №22071815 на майно ОСОБА_1 , що накладений постановою про відкриття провадження з накладенням арешту на майно від 22.10.2010 року.

В задоволенні іншої частини заявлених в скарзі вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 29 вересня 2021 року.

Суддя О.В.Лісовська