ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 638/583/21

провадження № 22-ц/818/4703/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

Суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного провадження Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 травня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 ухваленого у складі судді Щепіхіної В.В.,-

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 22186, 16 грн. та судових витрат у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» та 20.11.2015 року підписав Анкету-заяву №б/н, чим підтвердив свою згоду на те, що дана Анкета разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», що викладені на сайті банка, склали між ним та позивачем договір про надання банківських послуг (надалі договір). Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 15000,00 грн. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач умови договору не виконав в повному обсязі, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість за тілом кредиту станом на 23.11.2020 року у розмірі 16285, 93 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 5900, 23 грн., щодо стягнення яких позивач звернувся до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 травня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 20.11.2015, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16285 грн. 93 коп.

Стягнуто з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судовий збір у сумі 1543 грн. 10 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Однак, судом враховано, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приват банк» не повернуті. Тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за простроченим тілом кредиту, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк» задовольнити повністю. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту підписання анкети-заяви між сторонами був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання відповідача до запропонованого банком договору. Однак відповідач не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого станом заборгованість у розмірі 22186,16 грн. Вказує, що з матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 20.11.2015 року відповідач погодився з тим, що Анкета заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку разом з Умовами та правилами банківських послуг і Тарифами, складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Зазначає, що з виписки про рух коштів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, крім того відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання, а саме погашав заборгованість за договором. На підставі цього, апелянт вважає, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитування, акцептував пропозицію Банку, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на укладення договору. У скарзі Банк також вказує, що позивачем до суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети заяви, і тому вважає цілком доведено, що відповідач ознайомлений із зазначеними умовами та посилання суду першої інстанції на протилежне, у своєму рішенні, є недоцільним. Крім того, зміст апеляційної скарги містить посилання на незгоду з безпідставною, на думку позивача, відмовою суду першої інтонації у стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України. У зв`язку із викладеним апелянт вважає, що сторони дійшли згоди щодо відповідальності у разі порушення умов виконання договору, проте суд зазначене не врахував та ухвалив помилкове рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. заявила клопотання про розгляд апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції за участю представника позивача, викликавши її у судове засіданні з метою детального пояснення конкретних обставин справи.

Вивчивши доводи клопотання та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

Оскаржуване рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині відмови у задоволенні позову.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ЦПК України (ч.3 ст.368 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційну скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч.3 ст.369 ЦПК України).

Таким чином, питання повідомлення (виклику) учасників справи у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб вирішується апеляційним судом з урахуванням конкретних обставин справи.

У даній справі ціна позову становить 22 186,16 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача, а тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту укладання між сторонами кредитного договору.

Суд зазначив, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують факт укладання кредитного договору.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти не повернуті добровільному порядку позивачу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 22 186,16 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Такі висновки суду є правильними й такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Позивач надає банківські послуги відповідно до ЗУ «Про банки та банківську діяльність» на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22, виданої Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк».

ОСОБА_1 20.11.2015 року звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку №б/н від 20.11.2015 року.

Відповідно до цієї заяви відповідач виявив свою волю щодо відкриття карткового рахунку та оформлення на своє ім`я кредитної картки з встановленням бажаного кредитного ліміту.

Також встановлено, що відповідач користувалась отриманими кредитними коштами і здійснював періодичне погашення кредиту, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповіднодо змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, у Анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача та волевиявлення останньої на отримання кредитної картки. Відповідно до Витягу з Умов та правил надання банківських послуг банк у разі прийняття позитивного рішення випускає клієнту картку на підставі Заяви.

Разом з тим, з копії Анкети-заяви неможливо встановити, яке саме рішення було прийнято банком та тип банківської картки, яку отримала відповідач: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», у разі її отримання, а, отже, і відсоткову ставку за користування кредитом, яка безпосередньо залежить від типу банківської картки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору, на які покликається позивач, як на підставу своїх вимог, як і інші матеріали справи не містять підтверджень,що саме їх розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку.

При цьому, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Крім того, ваховуючи наведене, суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що у спірних правовідносинах неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім цього, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні вимог про стягнення відсотків за безпідставністю вимог, з чим суд апеляційної інстанції погоджується та, відповідно, не приймає доводи апеляційної скарги щодо частини вимог з огляду на наступне.

Водночас, судова колегія вважає доцільним зазначити наступне.

Апеляційна скарга містить посилання позивача на той факт, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягнення відсотків відповідно до ст.. 625 ЦК України.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вказує, що позов містить вимогу про стягнення 22 186016 грн, що відповідно до розрахунків, наданих банком, складається із 16 285,93 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 900 заборгованість за простроченими відсотками.

Суд першої інстанції в своєму рішення надав належну правову оцінку таким вимогам у відповідності до ст. 13 ЦПК України, в якій викладено, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Аналізуючи наведене, доводи апелянта про наявність підстав для стягнення відсотків в порядку ст. 625 ЦК України є не обґрунтованими, оскільки така вимога не була заявлена у суді першої інстанції.

Колегія суддів також відхиляє з викладених вище підстав доводи апеляційної скарги про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, в тому числі, досягли згоди щодо розміру процентів, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Із аналізу постанови Великої Палати Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) від 3 липня 2019 року, вбачається, що у справах за позовами Банку про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та не застосовується відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, якщо не має доказів що боржник був ознайомлений саме з такими Умовами шляхом їх підписання.

Посилання представника позивача на наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомилась, погодилась і мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Апеляційна скарга містить посилання на той факт, що договір відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, а тому вказані обставини, на думку позивача, свідчать про його згоду з усіма умовами.

Колегія суддів також відхиляє такі доводи з викладених вище підстав, оскільки підпис відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутній, а позивачем у свою чергу не надано доказів, що саме ці Умови або їх відповідна редакція існували чи були чинними на момент написання відповідачем анкети-заяви і не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук