Ухвала

05 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 681/914/20

провадження № 61-12607ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Полонської міської ради Хмельницької області про визнання незаконними та скасування рішень про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою і передачу земельної ділянки у власність, скасування запису про державну реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання нечинною та незаконною технічної документації із землеустрою,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2021 року поновлено строк на касаційне оскарження, водночас касаційну скаргу залишено без руху з підстав невідповідності касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо зазначення підстав касаційного оскарження передбачених статтею 389 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху суд зазначив, що хоча заявник у касаційній скарзі посилається на висновки, викладені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц та 514/1571/14-ц; Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17, від 11 липня 2018 року у справі № 263/11779/16-ц, проте не зазначив яку (які) саме норму (норми) права застосував апеляційний суд без урахування цих висновків, а також не конкретизував підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Заявника зобов`язано подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Для усунення зазначених вище недоліків заявнику надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а також попереджено про наслідки невиконання ухвали.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження копію ухвали Верховного Суду від 13 серпня 2021 року надіслано заявнику на вказану в касаційній скарзі адресу засобами поштового зв`язку та вручено 03 веерсня 2021 року. Строк виконання ухвали сплив 13 вересня 2021 року.

13 вересня 2021 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху заявник надіслав заяву про усунення недоліків касаційної скарги.

Проте продана заявником заява про усунення недоліків за формою та змістом не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, тобто не є уточненою касаційною скаргою, яку заявник мав подати на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, крім того, заявник також не додав копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, ухвала Верховного Суду від 13 серпня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху не виконана, заявник повністю не усунув недоліків касаційної скарги, оскільки подана заява на усунення недоліків за формою і змістом не є уточненою касаційною скаргою, не додано копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. Отже, касаційна не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Отже, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 червня 2021 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко