П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до малого приватного підприємства «Перевал» в особі директора Кондратенко Тетяни Валеріївни про витребування трудової книжки, стягнення заборгованості по виплаті за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до малого приватного підприємства «Перевал» в особі директора Кондратенко Тетяни Валеріївни про витребування трудової книжки, стягнення заборгованості по виплаті за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що з 25.09.2008 року вона працювала в МПП «Перевал» на посаді продавця. 26.02.2019 року пішла у відпустку. 20.03.2019 року їй зателефонували та попросила прийти на роботу, де вона була повідомлена про те, що звільнена. Позивач на звільнення не погодилася, однак написала заяву про звільнення за згодою сторін. В заяві була зазначена дата звільнення - 25.03.2019 року. 26.03.2019 року позивач звернулася до керівництва з проханням видати їй розрахунок та трудову книжку, на що їй відмовили з тих підстав, що трудова книжка була нею отримана за певний час до цього та так і не була повернута на підприємство.

З вересня 2008 року по грудень 2017 року позивач отримувала заробітну плату «на руки», на початку 2018 року на її ім`я відкрита заробітна картка, з якої видно, що ніяких виплат окрім заробітної плати, в тому числі і оплати за невикористану відпустку, вона не отримувала. На момент розрахунку з роботи відповідач мав борг у сумі 6800 грн., однак позивачу було перераховано 6000 грн.

На час звернення до суду позивач трудової книжки не отримала, у зв`язку з чим вона не може офіційно влаштуватись на роботу, що вплинуло на її фінансовий стан. З моменту працевлаштування і до часу звільнення їй жодного разу не виплачували кошти за невикористану відпустку, загальна сума даної виплати становить 13 820,77 грн.

У зв`язку з викладеним позивач просила суд витребувати її трудову книжку, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу - 12 519 грн., заборгованість по виплаті коштів за невикористану відпуску - 13 820,77 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

16.07.2021 року відповідач направив відзив на апеляційну скаргу, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в МПП «Перевал» з вересня 2008 року до 25.03.2019 року та була звільнена за угодою сторін. Дані обставини підтверджено обома сторонами по справі.

27.09.2019 року інспектором праці Держпраці Головного управління держпраці у Київській області за результатами перевірки, проведеної за зверненням ОСОБА_1 , складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ1585/1063/АВ, з якого убачається, що проведено інспекційне відвідування МПП «Перевал» у відповідності до скарги працівника щодо неповного розрахунку в день звільнення (не виплата компенсації за невикористану відпустку) та не видачі працівнику його трудової книжки в день звільнення. Відповідно до наданих документів установлено, що ОСОБА_1 при звільненні були виплачені кошти за невикористану відпустку. З приводу видачі трудової книжки не було встановлено її видачу, так як МПП «Перевал» не надано книгу обліку трудових книжок. Як пояснило керівництво, ОСОБА_1 була видана трудова книжка, однак таку інформацію не було підтверджено відповідними записами в книзі обліку трудових книжок. Згідно опису виявлених порушень - на МПП «Перевал» не ведуться книга обліку трудових книжок. ОСОБА_1 працювала в ТОВ «Титан Торг» в період часу з 27.05.2019 року (наказ № 308-К на посаду продавця продовольчих товарів) по 11.06.2019 року (наказ № 317-К на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що посилання позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, хоча чинним законодавством й передбачена можливість виходу за межі апеляційних доводів в чітко встановлених випадках, в той же час даний випадок до такого переліку не відноситься. За таких умов апеляційний перегляд здійснюється в межах доводів апелянта.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає про неналежне встановлення судом першої інстанції обставин щодо здійснення відповідачем розрахунків з нею. Такі посилання апелянта колегія суддів апеляційного суду не приймає з огляду на наступне:

Сверджуючи про неповний розрахунок при звільненні, позивач тим не менш не навела достатніх даних, за допомогою яких суд міг би встановити вказані обставини. В той же час, як належним чином було встановлено судом першої інстанції, дане питання було предметом перевірки Головного управління держпраці у Київській області за зверненням саме позивача, яка в своїй заяві наводила аргументи аналогічні тим, що зазначала й у своєму позові. Інспектором Держпраці було перевірено стан розрахунків роботодавця з працівником як готівковим так і безготівковим способом та встановлена їх невідповідність вищевказаним твердженням ОСОБА_1 . За таких умов, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції в цій частині.

Не вбачає колегія суддів і підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в частині вирішення питання про наявність у позивача трудової книжки.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Свої висновки з вищевказаного питання суд першої інстанції ґрунтував насамперед на доказах того, що позивач після звільнення від відповідача офіційно працевлаштувалася в ТОВ «Титан Торг», куди нею була подана її трудова книжка. Дані твердження та надані на їх підтвердження докази не були спростовані позивачем в ході розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, що до апеляційної скарги позивачем було надано копію нової трудової книжки із записом про звільнення з ТОВ «Титан Торг». В той же час вказаний доказ не був наданий позивачем до суду першої інстанції,ю як і не було нею обґрунтовано наявність перешкод, які об`єктивно завадили їй в поданні такого доказу до суду першої інстанції. За таких умов у відповідності до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України (докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього) вказаний доказ не може бути прийнятий апеляційним судом.

Зважаючи викладене, апелянтом не було належним чином доведено обґрунтованість своїх тверджень, відтак підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько