Провадження № 2/760/6296/21
В справі № 760/4939/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби, Одеської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 70 960, 00 гр. завданої їй матеріальної шкоди.

Посилається в позові на те, що 04 квітня 2018 року в зоні діяльності Одеської митниці ДФС через митний кордон України на її адресу був переміщений товар - автомобіль LEXUS, модель NX 200 t, ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN / НОМЕР_1 , який був вивантажений з контейнера № НОМЕР_2 .

02 квітня 2018 року нею був укладений договір з ТОВ`ОПТИМУМ ГРУП» на транспортно-експедиційне обслуговування та з ПП`МОРТРАНС» на проведення митного оформлення товару.

15 квітня 2018 року агентом з митного оформлення ПП`МОРТРАНС» товар був заявлений Одеській митниці ДФС до митного оформлення та оформлення за електронною митною декларацією типу ІМ/40/ДЕ № UA500650/2018/013726 шляхом електронного декларування.

16 квітня 2018 року її було повідомлено, що відносно неї Київською міською митницею ДФС складено протокол про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України

Оскільки протокол про порушення митних правил складався службовою особою Київської митниці ДФС, а сам товар, автомобіль «LEXUS NX 200t», безпосередній предмет порушення митних правил, перебував в зоні митного контролю Одеської митниці ДФС, то листом Київської митниці ДФС від16 квітня 2018 року вона була проінформована, що у відповідності до ст. 511 МК України безпосередній предмет правопорушення підлягає вилученню.

Цим же листом вказаний митний орган в порядку ст. 518 МК України надав доручення Одеській митниці ДФС вчинити окрему процесуальну дію - окремим процесуальним документом провести вилучення товару та проінформувати про результати виконання.

Одночасно із цим, листом від 16 квітня 2018 року Київська митниця ДФС проінформувала її, що провадження у справі про порушення митних правил здійснюється саме цим митним органом, а автомобіль, як імовірний об`єкт конфіскації, вилучено митним органом до закінчення розгляду справи про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 МК України товари з моменту _пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем.

Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання.

Відповідно до абзацу другого пп. 5.1.10 п. 5.1 розділу V Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 627 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2012 року за № 1097/21409, товари, транспортні засоби комерційного призначення, тимчасово залучені в справах про порушення митних правил, та предмети, вилучені відповідно до кримінального процесуального законодавства, передаються на склад митниці протягом поточного робочого дня, впродовж якого вони були вилучені, або після завершення зміни.

У виняткових випадках за наявності великих обсягів вилучених товарів чи інших обґрунтованих підстав строк організації передачі товарів, транспортних засобів комерційного призначення може бути подовжений керівником підрозділу аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням за погодженням з керівником інфраструктури.

Продовження такого строку фіксується службовою запискою на ім`я керівника підрозділу інфраструктури.

Відтак, товар (автомобіль), як безпосередній предмет порушення митних правил, підлягав обов`язковому вилученню з поміщенням на склад тимчасового зберігання органу доходів та зборів.

Згідно з ч. 3 ст. 243 МК України якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, ці товари, транспортні засоби можуть бути видані власникові або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися.

При цьому, у разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення витрати митного органу на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів власником них товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються.

Будучи впевненою у своїй невинуватості у порушенні митних правил, вона обґрунтовано розраховувала, що за час провадження у справі про порушення митних правил, вона не буде сплачувати (чи відшкодовувати) витрати за зберігання автомобіля в зоні діяльності Одеської митниці ДФС.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року, закрито провадження в справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України у зв`язку із відсутністю в її діях складу адмінправопорушення.

Отримавши зазначені судові рішення вона звернулася до Одеської митниці ДФС для звершення митного оформлення автомобіля, однак з`ясувала, що в порушення вимог ст. 511 та ч.ч. 1, 5 ст. 238 МК України щодо обов`язковості вилучення автомобіля як безпосереднього предмета порушення митних правил та поміщення його на склад митниці, і вимог ст. 518 цього Кодексу щодо обов`язковості виконання доручення іншого митного органу, Одеська митниця ДФС не вчинила відповідних процесуальних дій, не вилучила автомобіль і не помістила його на склад тимчасового зберігання митниці.

Весь цей час невилучений автомобіль перебував на зберігання у ТОВ «ОПТИМУМ ГРУП», а не на складі митниці.

У зв`язку з цим ТОВ «ОПТИМУМ ГРУП», як незалежний суб`єкт господарювання і до якого положення ч. З ст. 243 МК України не можуть бути застосовані, виставив їй вимогу про сплату вартості зберігання автомобіля і за рахунком від 07.02.2019 року № 37 вона сплатила 70 960,00 грн. (59 133,33 + 20% ПДВ) за зберігання автомобіля протягом часу з 16 квітня 2018 року по 08 лютого 2019 року.

Після оплати вартості зберігання автомобіля вона отримала його та завершила митне оформлення.

З урахуванням цього, на підставі ст.1173 ЦК України, просить відшкодувати понесені нею збитки за рахунок держави.

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованих повідомленнґх про вручення поштових відправлень, відповідачі отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі з додатками.

/ а.с. 50 - 53 /

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

19 травня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача - Київської митниці Держмитслужби, якою останній проти позову заперечує.

Не заперечуючи обставин надходження автомобіля та складання проти позивачки протоколу про порушення митних правил, у той же час зазначає, що при закритті провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо позивачки судом не було встановлено незаконності дій митниці.

Вважає, що при складанні протоколу дії Київської митниці були правомірними, послідовними та відповідали процедурі, передбаченій МК України.

Крім того, зазначає, що переміщення товару через митний кордон України, митний контроль та митне оформлення товару в зоні діяльності Київської митниці не здійснювався.

Вилучення та передачу товару на зберігання ТОВ`ОПТИМУМ ГРУП» посадовими особами Київської митниці не проводилося.

Виходячи з цього, вважає, що в діях Київської митниці відсутні складові, визначені ст.1173 ЦК України, для відшкодування шкоди, а тому просить у позові відмовити.

31 травня 2021 року до суду надійшов відзив Одеської митниці Держмитслужби, яка проти позову також заперечує.

Зазначає, що наказом Міністерства фінансів України №555 від 08 вересня 2020 року затверджено Порядок роботи складу митного органу.

Відповідно до п.11.1 Порядку вилучення та приймання на зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення передбачає їх обов`язковий оперативний облік митницею протягом усього часу до моменту повернення власникові/уповноваженій ним особі/ або передачі іншим органам державної влади чи розпорядження в порядку, встановленому законодавством.

Автоматизований облік товарів і транспортних засобів комерційного призначення здійснюється в порядку, що встановлюється Держмитслужбою.

Пунктом 9.1 Порядку встановлено, що товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Зазначає, що в Одеській митниці відсутня інформація та документи, які підтверджують зберігання автомобіля LEXUS, модель NX 200 t.

03 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позов Державної митної служби України, в якому зазначається, що будь-яких дій щодо позивача Державна митна служба не вчиняла.

Крім того, вважає себе неналежним відповідачем у справі і просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше: невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге: факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що 16 квітня 2018 року відносно позивача Київською митницею ДФС був складений протокол про порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК україни.

За змістом протоколу безпосередні предмети порушення митних правил, які на момент складання протоколу знаходилися у зоні митного контролю Одеської митниці ДФС, будуть влучені окремим протоколом.

Листом Київської митниці ДФС від 16 квітня 2018 року було повідомлено Одеську митницю ДФС у порядку ст.511 МК України про необхідність провести вилучення предмету порушення митних правил.

При направленні протоколу про порушення митних правил відносно позивача до суду в супровідному листі було повідомлено про знаходження предмету правопорушення у зоні митного контролю Одеської митниці ДФС на підставі доручення Київської митниці ДФС.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року, провадження в справі відносно позивача за ч.1 ст.483 МК України закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

/ а.с. 17 - 34 /

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 / провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 18 грудня 2018 року « Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України шляхом реорганізації Державної фіскальної служби шляхом її поділу.

Відповідно до абзацу 6 п.2 постанови Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з ч.1 ст.106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Постановою Кабінету міністрів України № 858 від 02 жовтня 2019 року « Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком.

Реорганізувано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2.

Територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

Відповідно до ч.5 ст.104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Представник відповідача зазначає і це ж підтверджується посиланнями позивача в позові, Київська митниця ДФС та Одеська митниця ДФС перебувають в стані припинення, однак відомості про їх припинення до реєстру не внесені.

Це ж підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Тобто, як Одеська митниця ДФС, так і Київська митниця ДФС продовжують здійснювати свої функції.

Звертаючись до суду, позивач посилається на приведені нормативні акти щодо реорганізації Державної фіскальної служби та створення відповідних регіональних митниць Держмитслужби, а також продовження діяльності відповідними митними органами ДФС.

Тобто, обізнана як про реорганізацію митних органів ДФС, так і продовження ними своєї діяльності на даний час.

При цьому помилково вважає, що в стані припинення перебуває митна служба Держмитслужби, яка є новоствореним у 2018 році органом, а не митна служба ДФС.

Згідно з ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин.

Відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги.

З точки зору ч.1 ст.2 ЦПК України завдання та основні засади цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З даного аналізу випливає, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав.

Тому саме позивач визначає, до кого пред`явити позов.

Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не заявить клопотання про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, суд у такому позові відмовляє.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що діями залучених позивачем до участі в справі відповідачів її права порушені не були, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст.22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 134, 137, 141, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби, Одеської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва