Справа № 357/6256/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Кошель Б. І.

при секретарі Нізова А. Р.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 6 заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду у цивільній справі №357/6256/20 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду, в якій зазначила, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року у справі №6256/20 позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Суд ухвалив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» , в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» суму кредитної заборгованості в розмірі 40 855 грн. 40 коп. та судовий збір у сумі 2 102 грн. 00 коп. Заявлені вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що у неї тяжке матеріальне становище, має на утриманні двох малолітніх дітей, а з січня по серпень 2021 року включно її дохід склав 140 824,36 грн. Крім того, зазначає, що на початку 2019 року мала гінекологічне захворювання: дисплазія шийки матки, що потребувало значних фінансових затрат, у зв`язку з чим вона змушена була оформлювати банківські кредити. З урахуванням викладеного, вважає, що наявні виняткові обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення суду.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила заяву про розгляд справи без її участі.

Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, в якій зазначив, що вважає заяву про розстрочку виконання рішення суду передчасно, оскільки сторонами по справі не вирішено питання щодо виконання рішення суду в позасудовому порядку. Одночаско просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату, з метою надання сторонам часу для врегулювання спору шляхом перемовин.

Відповідно до ч.2ст.435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Неявка учасників судового процесу в судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про розстрочення виконання судового рішення, а тому суд вважає за можливе вирішити це питання за відсутності сторін.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року у справі №6256/20 позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Суд ухвалив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» , в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» суму кредитної заборгованості в розмірі 40 855 грн. 40 коп. та судовий збір у сумі 2 102 грн. 00 коп.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1ст. 18 ЦПК Українисудові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Варто зазначити, що суд у вирішенні цих питань повинен також враховувати те, що обставини, за яких виконання рішення неможливе, повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначені у рішенні. Тому суд не може вважати підставами для надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, зміни чи встановлення способу і порядку його виконання обставини, які зумовлені суб`єктивним фактором.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року №14встановлено, що судам у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на вазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

З наведених норм вбачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів існування таких обставин.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

В заяві причиною для відстрочення виконання рішення суду заявниця послалась на скрутне матеріальне становище, при цьому, з наданої заявницею довідки про доходи №4/2933 від 16.09.2021 року вбачається, що її дохід за період з січень по серпень 2021 року складає 140 824,36 грн., що спростовує таке твердження заявниці.

Крім того, заявниця стверджує, що у зв`язку із її захворюванням існують об`єктивні причини неможливості погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, досліджені у судовому засіданні висновок та цитологічне дослідження датовані 2019 роком, ще до ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, та жодним чином не доводять скрутного матеріального становища заявниці, а відтак не можуть вважатися належними та допустимими доказами.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12,13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що існування обставин, наявних у заяві ОСОБА_1 не створює випадок винятковості, який відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України є обов`язковою умовою для розстрочення виконання рішення суду, а скрутне матеріальне становище не має характеру особливої або виняткової обставини.

Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили та не є обставиною, що ускладнює його виконання.

Суд також враховує і тривале невиконання боржником свого зобов`язання за кредитним договором, ухилення від врегулювання спору в позасудовому порядку та невжиття жодних дій спрямованих на добровільне виконання судового рішення.

Окрім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 12 травня 2011 року у справі Ліпісвіцької проти України ( п. 18,23) визначено, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у звязку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених в п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Таким чином, боржником - відповідачем не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким слід би було розстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення, а відтак, й про необхідність розстрочення такого. Складне матеріальне становище не свідчать ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.12, 13, 76, 81, 247, 435 Цивільного процесуальногокодексу України, Закону України "Про виконавче провадження",ст. 124 Конституції України,суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду у цивільній справі №357/6256/20 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяБ. І. Кошель