Ухвала

30 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 753/6713/20

провадження № 61-15686ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго», про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (далі - ТОВ «ТК «САТ»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго», про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася 06 серпня 2019 року, автомобілю, яким він керував та який належить на праві власності ОСОБА_3 , завдані механічні пошкодження, а йому - тілесні ушкодження.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП.

Оскільки автомобіль, яким він керував, належить на праві власності ОСОБА_3 то він був змушений компенсувати власнику транспортного засобу майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП у сумі 32 260,00 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути із відповідача у порядку регресу на його користь грошові кошти у сумі 32 260,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що ОСОБА_1 не звертався до страховика відповідача із вимогою про відшкодування шкоди, а тому вимоги про стягнення з відповідача збитків внаслідок ДТП не підлягають задоволенню, оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

23 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення умалозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової шкоди у розмірі 32 260,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо доводів заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів про те, що справа має для нього виняткове значення.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго», про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик