Справа № 729/258/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І.,

за участю секретаря судового засідання Малюшицької Я.В.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Лугини О.В.,

представника відповідача 2 - Дурицької О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівського закладу загальної середньої освіти 1-2 ступенів Бобровицької міської ради, відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району, в якому просить поновити її на роботі на посаді вихователя та кухаря Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів та стягнути з відповідача Відділу освіти Бобровицької міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 лютого 2021 року по дату ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача Відділу освіти Бобровицької міської ради понесені нею судові витрати; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона працювала на посаді вихователя та кухаря у Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради. Листом від 16.12.2020 Відділ освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області попередив її як вихователя, що у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, на підставі рішення Бобровицької міської ради № 43-2/VІІІ від 11 грудня 2020, вона підлягає звільненню не раніше 17 лютого 2021 року згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. 17.02.2021 року Олександрівським ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради видано наказ №11 та №21 про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників 17 лютого 2021 року, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачка посилається на те, що у відповідачів були відсутні умови для її звільнення із вказаних в ньому підстав відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України та було порушено порядок звільнення, зокрема, її було попереджено про звільнення в неналежній формі та неналежним органом. Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Проте їй було надане лише попередження про звільнення як вихователя. Про звільнення як кухаря її не попереджали. Разом з тим, при звільненні не було отримано згоди первинної профспілкової організації на таке звільнення, що є порушенням вимог ст.43 КЗпП України. Тому, за захистом своїх прав позивач змушена звертатися до суду та просить задовольнити її позовні вимоги, поновивши її на посаді вихователя та кухаря Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, стягнувши з Відділу освіти Бобровицької міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та понесені нею судові витрати.

14.05.2021 року відповідачем Відділом освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області надано відзив на позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, у якому зазначено, що позов не визнають в повному обсязі, посилаючись на незаконність вимог позивача, та наголошують на тому, що заклади освіти в першу чергу працюють для дітей.

Станом на 17 листопада 2020 року в Олександрівському ЗЗСО І-II ступенів навчалося 25 здобувачів освіти і 20 працівників забезпечували діяльність закладу, відділу. Батьки неодноразово телефонували до начальника відділу освіти та скаржились на організацію освітнього процесу в Олександрівському закладі освіти І-ІІ ступенів, й неукомплектованість педагогічними працівниками. Призупинення діяльності з подальшою ліквідацією Олександрівського ЗЗСО І - II ступенів було на часі вже декілька років поспіль (з 2018 року чисельність здобувачів освіти складала 26-27 учнів), але у зв`язку з недостатністю транспортних засобів, Бобровицька міська рада, як засновник, не могла виконати п.4-5 статті 13 закону України «Про освіту». У 2020 році на умовах співфінансування було придбано два шкільні автобуси, тому забезпечити підвіз учнів до місць навчання та у зворотному напрямку Олександрівського ЗЗСО І- II ступенів засновник міг стовідсотково.

Враховуючи всі складові, засновником було прийнято рішення призупинити діяльність Олександрівського ЗЗСО І- II ступенів з подальшою ліквідацією. ( Рішення другої сесії восьмого скликання Бобровицькоїміської ради від 11 грудня 2020 року №43-2/VII). А 23 квітня 2021 року у зв`язку з відсутністю необхідної кількості учнівського контингенту, з метою ефективності функціонування закладів загальної середньої освіти, оптимізації освітньої мережі, керуючись статтями 26,32,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтею 66 Закону України «Про освіту», КЗпП України, постановою КМУ від 11.10.2016р. №710 «Про ефективне використання державних коштів», сьомою сесією восьмого скликання Бобровицької міської ради від 23 квітня 2021 року № 346-7/VIII, прийнято рішення «Про ліквідацію Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області».

З 11 січня 2021 року, 25 дітей з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів навчаються у Козацькому ЗЗСО І- III ступенів, наказ Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 11.01.2021 №11-РУ «Про переведення здобувачів освіти Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів до Козацького ЗЗСО І-ІІІ ступенів» відповідно поданих заяв від 04.01.2021 року батьками учнів до Козацького ЗЗСО І-ІІІ ступенів. Переваги для учнів та освітнього процесу суттєві:

1) усі учні, які раніше навчались індивідуально (педагогічний патронаж), навчаються у повних класах;

2) зменшилась кількість учнів, для яких організовано педагогічний патронаж, у закладах загальної середньої освіти Бобровицької міської ради (із 40 учнів до 21).

З огляду на ситуацію, що склалася працівникам Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів наказом Відділу освіти Бобровицької міської ради від 11 січня 2021 року №01 був оголошений простій не з вини працівників і вони були звільнені від необхідності бути присутніми на робочих місцях. Бо робота вихователя і кухаря - це робота з дітьми і для дітей. А в даному випадку дітей в навчальному закладі не було.

Заявляючи вимогу в прохальній частині позовної заяви про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 не погоджується із застосуванням до її звільнення п.1 ст.40 Кодексу законів про працю, її позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач звільнив позивача з грубим порушенням вимог ч.3 ст.38 Закону України «Про повну загальну середню освіту», оскільки попередження про наступне вивільнення здійснено відділом освіти Бобровицької міської ради, а не директором закладу.

Позивач наголошує, що воно здійснено у формі листа, а не наказу. В даному випадку, чинним законодавством про працю, а саме Кодексом законів про працю України, не затверджена конкретна форма попередження працівника, тому порушення не вбачають.

Також позивачка наголошує, що попередження про її звільнення було адресоване лише як вихователю за основною посадою, але 16.12.2020 приїхавши до Олександівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області працівники відділу освіти, а саме начальник ОСОБА_2 , головний спеціаліст Валентина Мартишевська, головний спеціаліст ОСОБА_3 зібравши колектив, усно попередили всіх присутніх працівників про заплановане звільнення із займаних посад, серед присутніх працівників була і ОСОБА_1 . Зважаючи на це, вважають, що позивачка була повідомлена про звільнення і є свідки, які можуть це підтвердити.

Крім того, п.1 і п.2 ст.65 Господарського кодексу України передбачає, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу, власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Пунктом 3.1.1.Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області затвердженого рішенням 7 сесії 7 скликання Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області від 21.06.2018 №218-7/VII передбачено, що однією з функцій відділу є управління закладами загальної середньої освіти усіх типів і форм власності, розташованими на підвідомчій території міської ради. Як вбачається, зі змісту п.5.2 та п.5.2.9 Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, начальник відділу освіти, представляючи інтереси громади Бобровицької міської ради в галузі освіти затверджує штатні розписи закладів освіти.

Керуючись Положенням та на підставі рішення другої сесії восьмого скликання Бобровицької міської ради №43-2/VIII від 11 грудня 2020 року, був виданий наказ від 15.12.2020 №81 по відділу освіти, в якому йдеться про попередження працівників Олександівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області та Бобровицьку районну організацію профспілки працівників освіти і науки України, про заплановане звільнення із займаних посад не раніше 16.02.2021 року у зв`язку зі скороченням штату відповідно до п.1 частини першої статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, ст.44 КЗпП України.

Щодо заявлених в позовній заяві тверджень, про те що роботодавець не виконав вимог ст.49-2 КЗпП України, то вона передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, що і було зроблено і сам позивач цього не заперечує, наявні докази є в матеріалах справи.

Тому з твердженнями позивача, що не виконані вимоги ст.49-2 Кодексу законів про працю України не погоджуються.

Стверджуючи, що при звільненні відповідач не дотримався норми ст. 43 Кодексу законів про працю і не отримав згоди виборного органу первинної профспілкової організації, позивач не врахував, що є винятки з правила на які він посилається, вони наведені у ст.43-1 Кодексу законів про працю України. Зокрема, звільнення працівника без згоди профспілкового органу допускається, якщо він не є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі, організації, або коли професійної спілки взагалі немає.

Слід врахувати і той факт, що згідно рішення 16 сесії 7 скликання Бобровицької районної ради Чернігівської області від 07.06.2018 №5-16 «Про передачу бюджетних установ та їх майна зі спільної власності територіальних громад сіл, міста Бобровицького району у комунальну власність Бобровицької міської ради» були передані зі спільної власності територіальних громад сіл, міста Бобровицького району бюджетні установи у комунальну власність Бобровицької міської ради, та було припинено право оперативного управління відділу освіти Бобровицького районної державної адміністрації на майно в переліку якого Олександрівський навчально-виховний комплекс «загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» Бобровицької районної ради Чернігівської області.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про колективні договори і угоди", у разі зміни власника підприємства чинність колективного договору зберігається протягом строку його дії, але не більше одного року. У цей період сторони повинні розпочати переговори про укладення нового чи зміну або доповнення чинного колективного договору.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 29 жовтня 1998 року справа №1-31/98,№14-рп/98, у справі за конституційним зверненням Вільної профспілки працівників метрополітенів України щодо офіційного тлумачення поняття «професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації», використаного в абзаці шостому частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України (справа про профспілку, що діє на підприємстві), згідно із зазначеними положеннями Кодексу законів про працю України згода на звільнення з роботи працівника дається лише професійною спілкою, що діє на підприємстві, в установі, організації і утворена відповідно до Конституції та законів України.

Із змісту частини третьої стаття 36 Конституції України випливає, що всі професійні спілки, які утворені і діють згідно з їх статутами на підприємствах, в установах, організаціях, мають гарантовані Конституцією України рівні права для захисту трудових і соціально-економічних прав та інтересів своїх членів, в тому числі й для надання згоди на розірвання трудового договору з працівником - членом професійної спілки відповідно до Кодексу законів про працю України.

Наведене свідчить, що згоду на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу надає лише професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації. Станом на грудень 2020 року колективний договір втратив чинність, відповідно до ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди». Нового колективного договору укладено не було.

Також відповідно до ст.16 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», первинні профспілкові організації письмово повідомляють роботодавця про свою легалізацію, діє на підставі власного Статуту та включення до певної профспілкової організації.

Документів про створення виборного органу первинної організації профспілки Олександівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області та відповідно рішення установчих зборів профспілки, Статуту роботодавець не має, тому згоди на звільнення позивача у профспілки не просив.

Відповідно до п.12 статті 9 ЗУ «Про громадські об`єднання» зазначено, що громадське об`єднання повідомляє про внесення змін до статуту громадського об`єднання, зміни у складі керівних органів громадського об`єднання, зміну особи (осіб), уповноваженої представляти громадське об`єднання, зміну місцезнаходження громадського об`єднання протягом 60 днів з дня прийняття відповідного рішення. Тому вважати, що зареєстрована в 2000 році, первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи є діючою та правомірною в 2021 році, є не доречним в даному випадку.

Проте повідомлення про призупинення діяльності і планове звільнення працівників було надіслано 17.12.2020 голові профспілкового комітету Бобровицької районної організації профспілки працівників освіти і науки України ОСОБА_4 .

Щодо пред`явленого позивачкою попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи, то слід зауважити, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч.2 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт га їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однак, позивачем не надано жодних документів, які б підтверджували детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних представником позивача при наданні правових послуг, та їх оціночну вартість, цим самим не можна встановити належним чином їх співмірність з обсягом робіт, у зв`язку із цим, відповідачі вважають такі судові витрати необгрунтовані та безпідставні.

Тому просять відмовити у позовних вимог позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 звільнена на законних підставах, і не має жодних підстав для поновлення її на роботі. Та й не зможе позивачка виконувати свою трудову функцію і посадові обов`язки в закладі в якому немає учасників освітнього процесу. Позивачкою жодним чином необгрунтовано вимогу стягнення коштів за час вимушеного прогулу. При звільненні вона отримала в повному обсязі компенсацію за невикористану відпустку.

06 липня 2021 року представником позивачки адвокатом Лугина О.В. надано відповідь на відзив, у якому він зазначає, про те, що у відзиві відповідач обґрунтовує свої мотиви прийняття рішення сесії Бобровицької міської ради «Про призупинення діяльності Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області».

Проте це рішення не оскаржується і тому аргументація відзиву в цій частині не стосуються предмету позову.

Відповідач вважає, що КЗпП України не затверджена конкретна форма повідомлення про наступне вивільнення, а тому повідомлення у формі листа, а не наказу, є допустимим.

Із цим не можна погодитись, оскільки форма повідомлення визначена наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 317 «Про затвердження форми звітності N 4-ПН "Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці" та Порядку її подання».

Так, у формі звітності «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці» має зазначатись дата наказу про попередження про заплановане вивільнення».

П. 8 Порядку подання форми звітності N 4-ПН "Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці" передбачає, що у графі З зазначається дата наказу, яким було попереджено працівників про заплановане вивільнення».

У даній ситуації нема значення чи є вивільнення працівників Олександрівського ЗЗСО масовим.

Було б нелогічним вважати, що при масовому вивільненні попередження має здійснюватися наказом, а не при масовому - будь-якій формі.

Щодо попередження на посаді кухаря, то позивач займала дві посади: вихователя та кухаря.

Лист з попередженням про наступне вивільнення адресований позивачці як вихователю.

Листа з попередженням про наступне вивільнення за посадою кухаря не існує.

Відповідач обґрунтовує своє право попереджувати працівників про наступне вивільнення посиланням на п. 1 і п. 2 ст. 65 Господарського кодексу України та п. 3.1.1 Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області.

Відповідач вважає, що наданих йому загальних повноважень по управлінню Олександрівським ЗЗСО є достатнім для попередження працівників про наступне вивільнення.

Однак, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому Відділ освіти має здійснювати управління Олександрівським ЗЗСО лише в межах повноважень та у спосіб, що визначений законом.

Таким Законом є Закон України «Про повну загальну середню освіту», відповідно до ч. З ст. 38 якого звільнення з посади працівників закладу освіти, вирішення інших питань, пов`язаних з трудовими відносинами належить до компетенції керівника закладу.

Попередження про наступне вивільнення є безпосередньо пов`язаним із трудовими відносинами, а тому мало здійснюватися керівником Олександрівського ЗЗСО.

Відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області у відзиві посилається на свій наказ від 15 грудня 2020 року № 81 «Про попередження у зв`язку з призупиненням» та додає до відзиву його копію.

Доданий до справи документ викликає сумнів з приводу його достовірності виходячи з наступного.

1)Про існування даного наказу до отримання відзиву на позов позивачу не було відомо, хоча цей наказ мав би бути підставою для попередження та видання наказу про звільнення.

2)У листі про попередження про наступне вивільнення та у наказі про звільнення позивача відсутні посилання на зазначений наказ. Натомість роблять посилання на інші документи.

3)Назва наказу не відповідає його змісту. Так, наказ називається «Про попередження про звільнення у зв`язку з призупиненням». Проте в наказі йдеться про попередження у зв`язку із скороченням штату.

4)У п. 1 наказу передбачено попередити Бобровицьку районну організацію профспілки працівників освіти і науки України про заплановане звільнення із займаних посад у зв`язку із скороченням штату. Проте у самому листі до Бобровицької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України від 17.12.2020 (також доданий відповідачем до відзиву) підставою для запланованого звільнення працівників назване призупинення Олександрівського ЗЗСО на підставі рішення Бобровицької міської ради від 11.12.2020. Про скорочення штатів у листі жодним чином не згадано.

5)Відповідно до п.3 глави 1 розділу II, п.6 глави 2 розділу IV Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року N 1000/5, накази з основної діяльності та накази з кадрових є різними групами наказів. Наказ про зміни в штатному розписі належить до наказів з основної діяльності, а наказ про попередження про наступне вивільнення належить до кадрових наказів. Тому ці два питання не могли бути в одному наказі.

Зазначене дає підстави вважати, що наказу від 15.12.2021 №81 у такому вигляді не існувало на момент попередження та звільнення позивача.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідач вважає, що він виконав вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо попередження працівника про наступне вивільнення.

Із цим не можна погодитись, оскільки мета попередження полягає в тому, щоб працівник за два місяці міг чітко усвідомити, з якої посади, коли та з якої підстави він буде звільнений.

Зі змісту попередження цього не видно.

Підставою звільнення у попередженні назване призупинення діяльності Олександрівського ЗЗСО на підставі рішення Бобровицької міської ради № 43-2/VIII від 11 грудня 2020 року.

Підстава звільнення та норма закону - це не тотожні поняття. Зазначене, зокрема, підтверджується п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, відповідно до якого записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Але такої підстави звільнення як призупинення діяльності юридичної особи законодавство про працю, зокрема, п. 1 ст. 40 КЗпП України не передбачає.

Тому позивач був попереджений про звільнення з неіснуючої підстави.

Попередження про наступне вивільнення - це один із етапів процедури вивільнення. Воно має бути пов`язаним із самим звільненням та виступати його передумовою.

Проте звільнення позивача здійснене з підстави скорочення штату працівників, тобто, з підстави, про яку позивач не попереджався.

Відповідно до п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Виходячи із змісту відзиву відповідач не вважає існуючі профспілкові організації тими, у яких має запитуватись згода на звільнення працівника.

Разом з тим, із відзиву вбачається, що: відповідач не заперечує той факт, що позивач є членом Профспілки працівників освіти і науки України; відповідач визнає Бобровицьку районну організацію Профспілки працівників освіти і науки України; відповідачу відомо, що у 2000 році була зареєстрована первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи.

Крім того, загальновідомим є той факт, що Олександрівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів є правонаступником Олександрівської середньої школи.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань заклад був зареєстрований 10.06.1996. Тобто, через 4 роки, у 2000 р., була зареєстрована первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи, яка і існує у зазначеному закладі безперервно до цього часу.

Відповідач у відзиві зазначає, що документів про створення виборного органу первинної організації Олександрівського ЗЗСО та рішення установчих зборів роботодавець не має.

Відділ освіти може стверджувати це стосовно себе. Проте відділ освіти не може стверджувати подібного за іншого відповідача - Олександрівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів.

Як свідчить протокол звітно-виборних зборів профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО від 01.10.2019, керівник Олександрівського ЗЗСО сам був членом Профспілки працівників освіти і науки України та брав участь у цих звітно-виборних зборах.

Керівник Олександрівського ЗЗСО визнавав профспілкову організацію, що підтверджують погоджені з профспілковим комітетом документи роботодавця.

За таких обставин інформація, чи повідомляла профспілкова організація роботодавця про своє створення у 2000 році, втрачає свою актуальність. Більш того, що сплили терміни зберігання вихідної і вхідної кореспонденції.

Закон не ставить надання профспілкою згоди на звільнення працівника в залежність від проінформованості роботодавця.

Крім того, якщо відділ освіти утримував із позивача членські профспілкові внески і перераховував їх на рахунок відповідної профспілкової організації, то це підтверджує, що відділ освіти знав про існування профспілкової організації та при необхідності міг уточнити потрібні питання.

При подачі позову, не було відомо підстав, з яких відповідачі не погодили звільнення позивача з профспілковим органом. Із цієї причини, а також з причини відсутності у позивача документів профспілкової організації, до позовної заяви не були додані докази, які підтверджують, що профспілкова організація існує, а також підтверджують те, що відповідачі знали про існування профспілкової організації і визнавали її.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних документів щодо судових витрат.

Проте, на стадії подання позовної заяви позивач зазначає лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач, як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Адвокат надав довідку про розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача, та розрахунок понесених витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні представник відповідачів Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району та Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради заперечувала проти позову з викладених у відзиві підстав та просила відмовити у його задоволенні.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суду приходить до наступного висновку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом ч. 6 даної норми громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Суд враховує посилання Європейським судом з прав людини на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю, є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що позивачка 03.02.2003 року прийнята на посаду вихователя дитячого садка Олександрівської ЗОШ I-III ст. 24.07.2018 року змінено назву на «Олександрівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради. 17.02.2021 ОСОБА_1 звільнено за скороченням штатів на підставі п.1 ст.40 КЗпП України згідно Наказів від 17.02.2021 №11 та №21 Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів, що підтверджено записами у трудовій книжці та Витягом з Наказу (а.с.8-10).

Відповідно до витягу з наказу від 01.09.2007 ркоу №5 ОСОБА_1 призначено на 0,5 ставки кухаря їдальні Олександрівського НВК (а.с.28).

Рішенням Бобровицької міської ради Чернігівської області № 43-2/VІІІ від 11 грудня 2020 року у зв`язку зі зменшенням учнівського контингенту в Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області призупинено діяльність даного навчального закладу (а.с.7).

Наказом начальника відділу освіти № 81 від 15 грудня 2020 року у зв`язку з призупиненням діяльності навчального закладу головного спеціаліста Дурицьку О.М. зобов`язано письмово попередити працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради та Бобровицьку районну організацію профспілки працівників освіти і науки України про заплановане звільнення із займаних посад не раніше 16 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, та виключено з 17 лютого 2021 року із штатного розкладу посаду вихователь, яку займала ОСОБА_1 (а.с.53а-53б).

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 під розписку отримала від відділу освіти Бобровицької міської ради попередження про те, що у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів на підставі рішення Бобровицької міської ради від 11 грудня 2020 року вона підлягає звільненню не раніше 17 лютого 2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с.13).

Наказом в.о. директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 11 січня 2021 року учні даного навчального закладу у кількості 25 осіб були переведені на навчання до Козацького ЗЗСО І-ІІІ ступенів (а.с.51-52).

Наказом начальника відділу освіти Бобровицької міської ради від 11 січня 2021 року № 01 у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів оголошено простій не з вини працівників з 11 січня по 17 лютого 2021 року та звільнено працівників закладу від необхідності бути присутніми під час простою на робочих місцях (а.с.70).

З витягів з наказів в.о. директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів № 21 та №11 від 17 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 кухаря та вихователя дошкільного підрозділу звільнено з роботи 17 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та вирішено виплатити їй компенсацію за невикористану частину відпустки тривалістю 24 календарних дні та вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с.8-9). До трудової книжки позивачки внесений відповідний запис про звільнення.

Згідно з довідкою Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України від 12 березня 2021 року ОСОБА_1 є членом Профспілки працівників освіти і науки України (протягом 2020 та 2021 років і по теперішній час). Подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не надходило (а.с.12).

Відповідно до довідки про доходи за грудень 2020 року січень 2021 року на посаді кухаря загальна сума доходу ОСОБА_1 за указаний період становить 3129,78 грн., а середньоденний заробіток 125,19 грн. (а.с.49).

Відповідно до довідки про доходи за грудень 2020 року січень 2021 року на посаді вихователь загальна сума доходу ОСОБА_1 за указаний період становить 6835,79 грн., а середньоденний заробіток 262,91 грн. (а.с.50).

Згідно1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення в такому випадку допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст.40, ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Тому відповідно однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17.

Згідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Чинним законодавством встановлена процедура скорочення чисельності або штату працівників, яка передбачає: 1) повідомлення первинних профспілкових організацій про заплановане скорочення чисельності або штату працівників; 2) видання наказу про скорочення чисельності або штату працівників; 3) попередження працівників про наступне вивільнення, пропонування переведення на іншу роботу; 4) отримання згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації на звільнення працівників; 5) інформування місцевого центру зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників; 6) звільнення працівників.

Законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників. Водночас у разі виникнення трудових спорів власник повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідне скорочення за два місяці. У зв`язку з цим, попереджати працівника про наступне вивільнення доцільно у письмовій формі (із проставлянням працівником підпису та дати ознайомлення).

За змістом ст. 60 ЗУ «Про повну загальну середню освіту» штатні розписи державних і комунальних закладів загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування і типів розробляються на основі типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, та затверджуються керівником закладу загальної середньої освіти за погодженням із засновником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до положень ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до наказів про звільнення від 17 лютого 2021 року підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади кухаря та вихователя стало скорочення штату працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів.

Згідно чинного законодавства визначено, що, приймаючи рішення про скорочення чисельності або штату, роботодавець видає економічно обґрунтований наказ (з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. У наказі вказується перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. При цьому прізвища вивільнюваних працівників не зазначаються.

Згідно зі штатним розписом Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів з 01 вересня 2020 року, затвердженого головою Бобровицької міської ради, у штаті навчального закладу перебувало 2 посади вихователів (а.с.55).

Відповідно до п. 2 наказу відділу освіти Бобровицької міської ради № 81 від 15 грудня 2020 року «Про попередження про звільнення в зв`язку з призупиненням» з 17 лютого 2021 року зі штатного розкладу було виключено серед інших посад 2 вихователя, у тому числі, посаду вихователя, яку займала ОСОБА_1 (а.с.53а-53б).

Відповідно до наказу відділу освіти від 15 грудня 2020 року, яким було виключено із штатного розкладу Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів 2 посади вихователь, винесено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідно до п. 5.2.9 Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області начальник відділу освіти має повноваження лише затверджувати штатні розписи закладів освіти, а не вносити до них зміни (а.с.61-69). Доказів розроблення та затвердження керівником навчального закладу загальної середньої освіти штатного розпису, на підставі якого прийняте рішення про виключення зі штатного розпису посади вихователя та посади кухаря, матеріали справи не містять.

Зі змістом наказу відділу освіти від 15 грудня 2020 року, яким було виключено зі штатного розпису займані позивачкою посади, останню ознайомлено не було, а у попередженні ОСОБА_1 про її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України від 16 грудня 2020 року конкретні підстави запланованого звільнення не були указані, та і взагалі їй було надане лише попередження про звільнення як вихователя, а про звільнення як кухаря її не попереджали взагалі.

Тому, оскільки попередження про заплановане звільнення та накази про звільнення із займаних посад ОСОБА_1 були винесені без внесення змін до чинного штатного розпису Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради в установленому порядку, то за таких обставин суд вважає, що відсутні належні та допустимі докази скорочення посади «кухарь» та «вихователь» станом на дату надіслання позивачці попередження з посади «вихователь» про звільнення та винесення наказів про звільнення, у зв`язку з чим попередження про заплановане звільнення та накази про звільнення із займаних посад ОСОБА_1 були винесені без внесення змін до чинного штатного розпису Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради в установленому законом порядку. Надані стороною відповідачів штатні розписи Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, які діяли з 18 лютого 2021 та з 08 квітня 2021 року (а.с.55-60), наведених висновків суду не спростовують. Крім цього, є обґрунтованими доводи позову про те, що попередження про звільнення здійснювалось у неналежний спосіб, оскільки таке попередження ОСОБА_1 отримала не від директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, до компетенції якого віднесено питання прийняття та звільнення педагогічних працівників з посад і вирішення інших питань, пов`язаних з трудовими відносинами, а від відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, до повноважень якого входить призначення/звільнення лише керівника закладу освіти (п. 2.7 Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області).

Порядок вивільнення працівників встановлений ст. 49-2 КЗпП України, ч. 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Законодавцем визначено, що згоду на переведення на іншу роботу працівник зазвичай підтверджує письмовою заявою про таке переведення. У разі відмови працівника від запропонованої йому роботи доцільно одержати письмове підтвердження про це, причому в прийнятні строки, забезпечивши дотримання роботодавцем установленої законодавством процедури звільнення такого працівника чи можливість запропонувати цю роботу іншому працівникові, який теж підлягає вивільненню. Якщо працівник відмовляється ознайомитися з наказом під розписку або працювати на запропонованих вільних посадах, складається акт за підписом від трьох і більше осіб, в якому зазначаються всі обставини відмови працівника, а також те, що працівникові роз`яснено зміст та вимоги п. 1 ст.40, ст.49-2 КЗпП України.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15 зроблено висновок, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Попередження про майбутнє звільнення вручено позивачу 16.12.2020, пропозицій про іншу роботу у цьому ж учбовому закладі разом з попередженням про звільнення ОСОБА_1 не отримувала. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Згідно ч.2 ст.49-4 КЗпПУ, ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Перед плановим вивільненням працівників роботодавець видає економічно обґрунтований наказ (з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. У наказі вказується перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. При цьому прізвища вивільнюваних працівників не зазначаються. Наказ погоджується з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) за три місяці до звільнення працівників. Це і буде офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій відповідно до ст. 494 КЗпП України таст. 22 Закону №1045.

Наказом Відділу освіти № 81 від 15.12.2020 «Про попередження працівників про звільнення у зв`язку з призупиненням» відповідач виключив із 17.02.2021 із штатного розкладу, зокрема, 2 посади вихователів. Доказів видання та погодження з виборним органом первинної профспілкової організації Наказу про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства відповідачем надано не було.

Крім того, відповідачем Відділом освіти не надано доказів того, що на час попередження позивача про майбутнє звільнення її було ознайомлено з рішенням (Наказом) про скорочення штату працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, оскільки з листа-попередження від 16.12.2020 не вбачається, що позивача попереджено про звільнення саме у зв`язку із скороченням штату.

Надаючи оцінку Наказу Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 15.06.2020 «Про можливе вивільнення працівників» суд вважає, що даний Наказ носить інформаційний характер та не може вважатися належним доказом, який спростовує позицію позивача.

Що стосується доводів позивача про порушення роботодавцем вимог ст. ст. 43, 252 КЗпП України при її звільненні, було встановлено таке.

Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» № 1045-XIV, професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти.

Частиною 2 статті 7 Закону № 1045-XIV визначено, що громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами.

Статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, закладі освіти або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб (частина 2 статті 11 Закону № 1045-XIV) .

Статтею 252 КЗпП України та частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Отже, системний аналіз указаних норм закону дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника, і це право на захист не може бути обмежено.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2013 року (справа № 21-319а13), від 25 березня 2014 року (справа № 21-44а14).

Пунктом 15 Постанови ПВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.92 визначено, що встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Первинна профспілкова організація Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань () (а.с.127-128).

З інформації, що міститься у довідці від 03 березня 2000 року, убачається, що первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи є організаційною ланкою Профспілки працівників освіти і науки України, свідоцтво про реєстрацію № 1344 (а.с.108). Відповідно до виписки з Протоколу звітно-виборних профспілкових зборів № 21 від 01 жовтня 2019 року та реєстру учасників членами профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО є 22 особи, серед яких значиться й ОСОБА_1 (а.с.110-112).

Згідно довідки Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України № 69 від 12.03.2021 року ОСОБА_1 є членом Профспілки працівників освіти і науки України (протягом 2020 та 2021 років і по теперішній час). Подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не надходило (а.с.12).

Судом було зроблено запит до виборного органу Первинної профспілкової організації Профспілки правників освіти і науки України з метою з`ясування чи надавалася згода на звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя та з посади кухаря Олександрівського закладу загальної середньої освіти I-II сутпенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області запитано. Згідно отриманної відповіді зазначено, що згода на звільнення ОСОБА_1 з посади вихователя та з посади кухаря відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України виборним профспілковим органом не надавалась з причини відсутності відповідного подання роботодавця (а.с.127-128).

Стаття 43 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» умову надання попередньої згоди виборного органу, первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на розірвання трудового договору з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, визначають обов`язковою.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25.03.2014 року у справі № 21-44а14, Постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року по справі № 21-319а13.

Натомість, на час звільнення позивача ніякого висновку профспілки, членом якої є ОСОБА_1 з питання звільнення роботодавець не мав.

Таким чином, відповідачами не було надано суду належних, допустимих та переконливих доказів того, що звільнення позивача відбулося у відповідності з дотриманням норм чинного законодавства.

Посилання відповідача Відділу освіти на те, що позивачем не надано доказів того, що вона є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, установі чи організації і тому ні вони, ні керівник Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів не зверталися за отриманням згоди на звільнення, суд не бере до уваги, оскільки як вбачається із листа до Бобровицької районної організації профспілки працівників освіти і науки України, Відділом освіти було надіслано повідомлення про заплановане звільнення із займаних посад працівників не раніше 16.02.2021 у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської, що свідчить про їх обізнаність про членство позивача у профспілці. Крім того, як вбачається із розрахункових листів заробітної плати позивача, з її доходу утримувалися профспілкові внески, що також є доказом того, що відповідачам достеменно було відомо про її членство у профспілці.

Судом встановлено, що відповідно до рішення 16 сесії 7 скликання Бобровицької районної ради від 07.06.2018 №5-16 у комунальну власність Бобровицької міської ради було передано Олександрівський НВК ЗНК І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Бобровицької районної ради Чернігівської області (змінено назву рішенням 7 сесії 7 скликання від 21.06.2018 на Олександрівський ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області) .

Відповідач посилається на те, що лише професійна спілка, що діє на підприємстві, установі чи організації може надавати згоду на розірвання трудового договору, проте у порушення вимог ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» згідно якої, у разі зміни власника підприємства повинен бути укладений новий колективний договір, такий договір за участі профспілки укладено не було. А тому у відповідача не було підстав для звернення до Бобровицької районної організації профспілки працівників освіти і науки України для отримання згоди на звільнення позивача.

Проте, суд спростовуючи такі твердження зазначає, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 29.10.1998 року № 1-31/98, всі професійні спілки, що діють на підприємстві, в установі, організації, мають право брати участь в укладанні колективного договору, угоди. Згоду на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу надає лише професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник і стосовно якого вирішується питання про звільнення, незалежно від того, чи брала ця профспілка участь в укладанні колективного договору, угоди.

Таким чином, відповідачами не було надано суду належних, допустимих та переконливих доказів того, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, зокрема, і з дотриманням вимог ч.1 ст.43 КЗпП України.

За змістом положень ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

У силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.5-1 КЗпП України державою гарантовано правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, зважаючи на викладені обставини, в судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для висновку, що звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проведено відповідачем незаконно, ним під час звільнення позивача не було дотримано вимогтрудового законодавства щодо внесення змін до діючого штатного розпису та отримання згоди на звільнення профспілкової організації, що є підставою для поновлення працівника на роботі.

В такому разі позивач підлягає поновленню на тих самих посадах, з яких її було звільнено, з дати її звільнення.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у відповідності до ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. (далі - Порядок).

Відповідно до довідки про доходи за грудень 2020 року січень 2021 року на посаді кухаря загальна сума доходу ОСОБА_1 за указаний період становить 3129,78 грн., а середньоденний заробіток 125,19 грн.

Відповідно до довідки про доходи за грудень 2020 року січень 2021 року на посаді вихователь загальна сума доходу ОСОБА_1 за указаний період становить 6835,79 грн., а середньоденний заробіток 262,91 грн.

Представником позивача надано суду розрахунок розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за час її вимушеного прогулу, який (з уточненням) обраховано в сумі 38384,86 гривень за посадою «вихователь» та 18277,74 гривні за посадою «кухар», всього за обома посадами 56 662, 60 грн. Суд погоджується з алгоритмом наведеного розрахунку та його відповідністю вимогам п.5, 8 розділу ІV вказаного Порядку.

Так, період вимушеного прогулу становить: з 18 лютого 2021 року (наступний день після звільнення позивача) по 20 вересня 2021 року (дата ухвалення судового рішення), з яких робочих днів за вказаний період - 146 днів за посадою «вихователь» та 146 днів за посадою «кухар», отже вимушений прогул становить 146 днів за посадою «вихователь» та 146 днів за посадою «кухар».

Тому, з урахуванням положень Порядку, та враховуючи дані довідки наданої відповідачем, суд доходить висновку, що розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить: 262,91 х 146 = 38 384,86 гривень за посадою «вихователь», 125,19 х 146 = 18277,74 гривні за посадою «кухар», всього за обома посадами 38384,869 грн.+18277,74 грн.=56662,60 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача Відділу освіти Бобровицької міської ради на користь позивача.

Наведений розрахунок узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у постановах від 31.10.2018р. по справі №569/10189/16-ц, від 18.07.2018р. по справі №359/10023/16-ц.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку підлягає задоволенню, оскільки представником відповідачів в судовому засіданні не спростовано доводів позивачки та не надано доказів того, що до штатного розпису Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради у відповідності до вимог чинного законодавства були внесені і затверджені зміни з урахуванням яких була звільнена ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині поновлення позивача на посаді вчителя початкових класів у Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради з дня звільнення - з 17.02.2021 року і стягнення середнього заробітку за один місяць суд допускає до негайного виконання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133, ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» і тому, оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню, то з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн. (908 гривень за позовну вимогу немайнового характеру та 908 гривень ( не менше 908 грн. або 1% від позовної вимоги майнового характеру 56 662,60 гривень).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 зазначеної статті, визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №757/47925/15-ц, від 20.06.2018 у справі №127/1284/14-ц, від 27.06.2018 у справі №554/9348/15-ц, від 25.07.2018 у справі №522/4198/ 17-ц, від 23.01.2019 у справі №552/2145/16-ц, від 27.01.2020 у справі № 615/596/18.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, складності справи, часу, витраченого адвокатом, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги від 12.03.2021, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Лугиною О.В., згідно якого адвокат зобов`язався представляти інтереси позивачки у Бобровицькому районному суді у справі про поновлення на роботі, а замовник сплатити винагороду адвокатові за виконані послуги.

Як видно із наданого представником позивачки Акту прийому-передачі виконаних робіт та квитанції, витрати позивачки на професійну правову допомогу складають 6750 гривень.

З огляду на те, що предметом спору є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, кількість підготовлених адвокатом документів по справі, тривалість судових засідань, в яких приймав участь представник позивачки, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є співмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати на надання правничої допомоги у розмірі 6750 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-1, 40, 43, 232, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 137, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, 430, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Олександрівського закладу загальної середньої освіти 1-2 ступенів Бобровицької міської ради, відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді вихователя та на посаді кухаря Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області.

Стягнути з Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2021 року по 20 вересня 2021 року в розмірі 56 662 (п`ятдесят шість тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 60 копійки (сума визначена без відрахування з неї відповідних податків, зборів, обов`язкових платежів).

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3 375 (три тисячі триста сімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3 375 (три тисячі триста сімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору на користь держави.

Стягнути з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору на користь держави.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Олександрівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, місцезнаходження 17441, с. Олександрівка Ніжинського району Чернігівської області, вул. 30- річчя Перемоги, 23 .

Відповідач: Відділ освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області, місцезнаходження 17400, м. Бобровиця вул. Франка, 1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І.Бойко