АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

07 жовтня 2021 року

м. Чернівці

справа № 2403/2012/12

провадження 822/951/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Лисака І.Н.,

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

зацікавлені особи: ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Маковійчук Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Позов мотивовано тим, що за рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400 гривень щомісячно до його повноліття.

Зазначає, що на підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який було втрачено.

Просила суд, видати дублікат виконавчого листа у справі № 2403/2015/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документа задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2403/2015/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що оригінал виконавчого документа було втрачено, а рішення суду, яке набрало законної сили не виконане.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про те, що виконавчий лист було втрачено, оскільки заявницею не надано жодного доказу того, що виконавчий лист втрачено та до даного часу рішення суду не виконано.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

10 жовтня 2011 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення у справі № 2403/2014/12 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 400 грн щомісячно до його повноліття.

06 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримала виконавчий лист.

Ухвалою Глибоцького районного суду від 20 лютого 2014 року задоволено її заяву про видачу дубліката виконавчого листа, який вона отримала 31 березня 2014 року.

Виконавчий лист перебував на виконанні.

22 вересня 2014 року виконавче провадження було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», за письмовою заявою стягувача.

17 вересня 2014 року позивачка ОСОБА_1 отримала від відповідача 56 000 гривень в рахунок стягнення аліментів з розрахунку 400 гривень щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, у зв`язку із чим виконавчий лист нею було відкликано, що підтверджується розпискою.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з п. 17.4 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Аналізуючи зміст п. 17.4 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат».

При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується під час подальшого виконавчого провадження.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що оригінал виконавчого листа № 2403/2015/12, виданого Глибоцьким районним судом Чернівецької області на виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області області від 10 жовтня 2012 року, втрачено.

Указане рішення суду не втратило законної сили, а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває.

При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19 та у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 263/4331/18, провадження № 61-8286св20.

Указане спростовує доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 не вказала обставини, за яких втратила виконавчий лист № 2403/2015/12.

Посилання апелянта на те, що виконавче провадження завершено у зв`язку з добровільним повним виконанням, є безпідставним, виходячи з такого.

Відповідно до постанови державного виконавця від 22 вересня 2014 року виконавче провадження було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» , за письмовою заявою стягувача, а не на підставі п. 8 ст. 49 вказаного Закону.

Зазначене не спростовує обов`язковість виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 367, 368, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 08 жовтня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

судді : О.О. Одинак

І.Н. Лисак