П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 754/11035/20

Провадження № 22-ц/824/11685/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 29 вересня 2021 року

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_6

третя особа Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , подану адвокатом Кілічавою Тетяною Михайлівною, на рішення Деснянськогоніпровського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», про визнання права користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про визнання права користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва від 25.07.1988 року № 505 затверджено рішення заводу «Ленінська Кузня» про надання ОСОБА_2 та його сім`ї квартири АДРЕСА_1 . На підставі ордеру від 01.08.1988 року сім`я вселилася до спірної квартири. Квартира складається з трьох кімнат, площею 12, 4 кв.м., 12, 3 кв.м. та 17, 3 кв.м., загальною площею 72, 25 кв.м., жилою площею 41, 67 кв.м. У квартирі на даний час зареєстровано 4 особи - позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_6 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.20218 року змінено договір найму квартири АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_6 у користування кімнату, площею 12, 4 кв.м., а відповідачам у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 - кімнати, площею 17, 3 кв.м. та 12, 4 кв.м. Рішення суду набрало законної сили. Вказаним рішенням було вирішено питання права користування квартирою ОСОБА_1 , дружиною наймача, яка проживає у квартирі з 1989 року без реєстрації, але була включена до ордеру. 25.06.2020 року ОСОБА_1 з метою реєстрації місця проживання звернулася до ОСОБА_6 із листом про надання згоди на реєстрацію її місця проживання у квартирі, проте остання не з`явилася до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб. Крім того, 10.08.2019 року ОСОБА_7 вийшла заміж за ОСОБА_5 , у зв`язку з чим останній був вселений до спірної квартири, що стало підставою для зміни площі користування, розрахованої на одну особу. Позивачі зазначають про те, що з моменту прийняття судового рішення про зміну договору найму змінилися обставини, що суттєво впливають на визначений порядок користування квартирою. Оскільки вони не мають можливості вирішити спірні питання з відповідачкою мирним шляхом, звертаються до суду з даним позовом, в якому просять змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 шляхом припинення дії окремого договору найму на кімнату, площею 12, 4 кв.м., виділеної ОСОБА_6 , залишивши в силі умови договору найму, укладеного з наймачем ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», про визнання права користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивачів адвокатом Кілічава Т.М. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги позивачів задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням всіх обставин справи та невірним застосуванням норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Чмель І.М. підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_6 та треті особи Деснянська районна в м. Києві державна адмінінстрація, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва»в судове засідання з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача ОСОБА_6 та третіх осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва»про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_6 та третіх осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, спірним жилим приміщенням є квартирі АДРЕСА_1 .

Вказана квартира була надана ОСОБА_2 на сім`ю, згідно ордеру серії Б від 01.08.1988 року, виданого Виконкомом Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва.

Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат, площею 17, 3 кв.м., 12, 4 кв.м. та 12, 3 кв.м., загальною площею 72, 25 кв.м., жилою площею 41, 67 кв.м.

На даний час у квартирі зареєстровано 4 особи - позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_6 , що підтверджується відповідною довідкою від 10.03.2017 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2018 року змінено договір найму квартири АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_6 у користування кімнату, площею 12, 4 кв.м., відповідачам по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 - кімнати, площею 17, 3 кв.м. та 12, 3 кв.м. Рішення суду набрало законної сили 13.09.2018 року.

У своїх позовних вимогах позивачі вказують про те, що 10.08.2019 року ОСОБА_7 вийшла заміж за ОСОБА_5 , у зв`язку з чим останній був вселений до спірної квартири, що стало підставою для зміни площі користування, розрахованої на одну особу. Позивачі зазначають про те, що з моменту прийняття судового рішення про зміну договору найму змінилися обставини, що суттєво впливають на визначений порядок користування квартирою.

Статтею 61 ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених діючим законодавством.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, що відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами і доповненнями „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" згідно із ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням) може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Як встановлено при розгляді справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2018 року змінено договір найму квартири АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_6 у користування кімнату, площею 12, 4 кв.м., відповідачам по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 - кімнати, площею 17, 3 кв.м. та 12, 3 кв.м. Вказане рішення суду набрало законної сили 13.09.2018 року.

На підставі даного рішення відповідачкою було подано відповідну заяву про укладення з нею окремого договору найму, на підставі чого у подальшому 07.11.2018 року Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано Розпорядження № 599 про зміну договору найму житлового приміщення та укладення з ОСОБА_6 окремого договору найму на одну кімнату у квартирі АДРЕСА_1 .

Таким чином, питання щодо зміни договору найму у спірній квартирі було вирішено судовим рішенням від 30.05.2018 року, яке набрало законної сили, а також було виконано шляхом видачі відповідного розпорядження Деснянською РДА.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З наведеного вбачається, що спірні правовідносини між сторонами вже врегульовані судовим рішенням, яке набрало законної сили, частково дане рішення виконано, а тому підстав для повернення сторін у стан, що існував до цього, немає.

Посилання позивачів про те, що існують нові обставини, які є підставою для перегляду визначених у судовому рішенні обставин та самого рішення, є безпідставними та такими, що не засновані на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позовні вимоги позивачів є недоведеними та необгрунтованими, доводи позивачів не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , подану адвокатом Кілічавою Тетяною Михайлівною- залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна