Дата документу 27.09.2021
Справа № 334/6557/19
Провадження № 2/334/349/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

' ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу. В позові зазначив, що 13.08.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно- сграхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_5 (далі - Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5238742.

Вищевказаний Поліс у відповідності ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено зі зменшенням розміру страхового платежу на 50% відсотків, оскільки Страхувальником є пенсіонером.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Hyundai», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

07.08.2016 року о 13 год. 15 хв. на а/д м. 3агюріжжя - м. Бердянськ, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 (далі - Відповідач), та автомобіля «КІА», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «К1А». державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротоколу») вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача.

З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «КІА», д.р.н. « НОМЕР_2 » - ОСОБА_6 - звернувся до Страховика - ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхової відшкодування за Полісом №АІ/5238742.

На підставі страхового акту №ОІД/016/000/16/0100 від 10.10.2016 року власнику автомобіля «КІА», д.р.н. « НОМЕР_2 », ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 13 520,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8001 від 13.10.2016 року.

Відповідно ч.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використали забезпеченого транспортного засобу, у сфері що передбачає більше значення коригуючої коефіцієнта, ніж визначеного договором страхування чи з порушенням умов, передбачені пунктом 13.2 статті 13 цього закону (при укладенні договору страхування застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого відшкодування.

З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 50 % сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АІ/5238742.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 13 жовтня 2016 року, що підтверджується платіжними дорученнями №8001 від 13.10.2016 року.

02.08.2019 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4 , Новий кредитор) укладено Договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору.

В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/5238742 від 13.08.2015 року.

Враховуючи вказане, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу.

Позивач просить стягнути з Відповідача і користь Позивача - ФОП ОСОБА_4 завданні збитки в порядку регресу у розмірі 6 760,47 грн., витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 768,40 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 800 грн.

Відповідач ОСОБА_7 надав відзив на позов, в якому зазначив, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5238742 від 13.08.2015 року був укладений виключно між ОСОБА_5 та ПрАТ «УПСК», а тому у ОСОБА_2 відсутні будь які зобов`язання перед ПрАТ «УПСК». Свої вимоги та спір стосовно можливо існуючих зобов`язань ПрАТ «УПСК» може пред`являти лише ОСОБА_8 , який безпосередньо був страхувальником, проте в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження будь яких вимог до страхувальника з боку ПрАТ «УПСК», або документи які підтверджують існування спору між сторонами.

Крім того, у договорі №02/08/2019 від 02.08.2020 Лф» відступлення право вимоги» зазначається, що ПрАТ «УПСК» передає, а ФОП ОСОБА_4 отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. У п.4.2 цього договору визначено порядок оплати первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора. Оплата вважається здійснена з моменту перерахування коштів на рахунок первісного кредитора. Згідно договору №02/08/2019 від 02.08.2020 у п.4.2. відсутня сума, яка повинна була би бути сплачена ФОП ОСОБА_4 на рахунок ПрАТ «УПСК», а також відсутні будь які підтверджуючи платіжні документи з цього приводу, тому договір є фіктивним та формальним, та не підтверджувати будь який правочин.

Також право регресної вимоги виникає у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування. В матеріалах наданих Позивачем знаходиться платіжне доручення №8001 від 13.10.2016, але згідно інформації вказаній у платіжному дорученні АТ «Укрексімбанк», який одержав платіжне доручення, не перерахував вказані у дорученні кошти у сумі 13 520,93 на рахунок банка отримувача АТ «Райффайзен Банк Аваль». Окрім не виконаного платіжного доручення жодних інших фінансових документів на підтвердження факту перерахування страхової виплати ОСОБА_6 у розмірі 13 520,93 грн., відповідно страхового акту №оц/016/000/16/0100 від 10.10.2016 р., що є ціною позову, матеріли справи не містять.

З огляду на вищезазначене договір №02/08/2019 від 02 серпня 2019 року, є фактично договором факторингу, але згідно виписки з єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серія ААВ №455307 ФОП ОСОБА_4 не має право здійснювати факторингові операції та не є включеним до Державного реєстру фінансових установ, що є фактично порушенням згідно ст.164 КУпАП.

У страховому акті №014/016/000/16/0100 від 10.10.2016 року вказано наявність підстав для регресного позову згідно п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але згідно норм п.38.2.1 ст.38 цього закону це право належить виключно МТСБУ, та не може бути використане ПрАТ «УПСК».

Також відповідачу не було відомо про фактичну суму завданих внаслідок дорожньої транспортної пригоди збитків. Згідно матеріалів справи фактична сума збитків не встановлена та не підтверджена, що створює передумови підозрювати шахрайські дії між представниками ПрАТ «УПСК», ОСОБА_6 , та спеціалістом акт огляду транспортного засобу від 17.08.2016 котрий проходив без його участі.

Згідно акту огляду транспортного засобу від 09.08.2016 автомобіль марки КІА CEED, державний номерний знак НОМЕР_2 не мав інжектора, який з`являється в акті від 17.08.2016. Також у вищевказаному акті огляду від 09.08.2016, автомобіль з комплектації має пофарбовані бампери та задній склоочисник, про те в акті від 17.09.2016 року ми бачимо автомобіль марки КІА CEED, державний номерний знак НОМЕР_2 вже з зовсім іншою комплектацією, в додаток з акту зникають пофарбовані бампера. Також в акті від 17.08.2016 не вказано фактичний пробіг, тому можна стверджувати, що автомобіль який потрапив на огляд 17.08.2016 року з м. Бердянська до м. Кролевець, Сумської області за проміжок часу з 09.08.2016 по 17.08.2016 міг отримати безліч ушкоджень внаслідок експлуатації. Також не відомо чи експлуатувався автомобіль марки КІА CEED, д.н.з. НОМЕР_2 в якості таксі

В акті огляду транспортного засобу від 17.08.2016 вказані вже зовсім інші пошкодження, а саме «задній правий фонарь», також в графі «Примітка», вказано, що при огляді транспортного засобу в м. Бердянськ пошкоджень взагалі виявлено не було. Також є усі підстави вважати, що на оглядах від 09.08.2016 та 17.08.2016 були різні автомобілі. В акті огляду від 17.09.2016 відсутня фото таблиця з фіксацією пошкоджень автомобіля, його індивідуальних ознак, таких, як VIN - код, показники пробігу, державний номер та номер двигуна. Стосовно вищезазначених фактів можна зробити висновок, що на огляді 17.08.2016 був присутній зовсім іншій транспортний засіб.

В матеріалах справи відсутні такі документи, як сертифікат фонду державного майна України №916242/14 та свідоцтво щодо реєстрації у Державному реєстрі оцінювачем, які взагалі дають право займатися ОСОБА_9 оціночною діяльністю. Також відсутній договір від 09.08.2016 року на проведення незалежної експертної оцінки, на який як на основу в звіті №160 від 14.09.2016 посилається ОСОБА_10 .

Відповідач просить в позові особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування збитків в порядку регресу до ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що необгрунтованим є твердження Відповідача про те, що між сторонами відсутній предмет спору з посиланням на той факт, то Відповідач не є страхувальником за Полісом №АІ/5238742 від 13.08.2015року, оскільки позивачем заявлено позов про відшкодування збитків в порядку регресу. Водночас регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Так, підставою для пред`явлення даного позову є те, що саме Відповідач керував забезпеченим транспортним засобом, що суперечить умовам договору (Полісу № А1/5238742) та умовам, передбаченим пунктом 13.2 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач вважає безпідставним твердження Відповідача на те, що укладений між ПрАТ «УПСЖ» та Позивачем Договір про відступлення права вимоги №02/08/2019 від J2.08.2019 року с фіктивний з огляду на відсутність доказів оплати ціни Договору.

Так, сторонами було погоджено, що відповідно п.10.1 Договору про відступлення права вимоги №02/08/2019 від 02.08.2019року, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками Сторін.

Крім того, відповідно до п. 3.1.3 Договору право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання Договору Сторонами/ уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками Сторін, внаслідок чого Новий кредитор (Позивач) набуває прав свого кредитора по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння Боржниками збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклали Договір страхування з Первісним кредитором або третім особам (вимоги відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах страхових виплат.

На спростування передчасної позиції Відповідача надано дублікат квитанції від 02.08.2019 року про сплату ціни договору відповідно до п. 4 Договору про відступлення права вимоги №02/08/2019 від 02.08.2019 року.

З наданої копії платіжного доручення №8001 від 13.10.2016 року вбачається, що на ньому наявна відмітка про одержання та проведення банком, що свідчить про завершення відповідної розрахункової операції, тобто підтверджує факт здійснення перерахування потерпілому - ОСОБА_6 страхового відшкодування.

Необгрунтованим є також твердження представника Відповідача про те, що Договір №02/08/2019 від 02.08.2019 року про відступлення права вимоги є договором факторингу. Укладений між Позивачем та ІІрАТ «УПСК» Договір №02/08/2019 від 02.08.2019 року про відступлення права вимоги не містять ознак договору факторингу чи договору фінансових послуг, а від так не є договором факторингу.

Необгрунтованим є також твердження Відповідача про те, що заявлена сума збитків є не встановленою та не підтвердженою. Так, розрахунок та виплата страхового відшкодування здійснювалася Первісним кредитором па підставі Звіту автотоварознавчого дослідження №160 від 14.09.2016 року.

Вказаний Звіт складено оцінювачем ОСОБА_9 , який мас вищу автотехиічну освіту, кваліфікацію спеціаліста-автотоварознавця та оцінювача автотранспортних засобів (свідоцтво Фонду державного майна України №1434 від 19.06.2004 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №1476 від 28.07,2004 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №5393-ПК від І7.02.2016 року), стаж експертної роботи з 2002 року. Вказана інформація про наявність свідоцтва про реєстрацію, напрям оцінки (спеціалізація) є публічного та може бути перевірена у відповідному реєстрі у вільному та безоплатному доступі.

Звіт було складено оцінювачем ОСОБА_9 після візуального огляду пошкодженого автомобіля, наявні пошкодження зафіксовано в фототаблиці, що додана до Звіту. На основі зафіксованих пошкоджень оцінювачем складено відповідну калькуляцію. Вказане свідчить, що зазначений Звіт №160 від 14.09.2016 року відповідає вимогам чинного законодавства про оціночну діяльність та є належним доказом по справі.

Такими, що не відповідають дійсності є доводи Відповідача про обов`язковість його виклику на огляд пошкодженого автомобіля «КІА Сееd», д.н.з. « НОМЕР_2 ». Відповідач замовчує той факт, що він був присутній під час огляду пошкодженого автомобіля проведеному 09.08.2016 року в м. Бердянськ (місце заподіяння шкоди), що підтверджується підписом Відповідача в Акті огляду транспортного засобу.

Водночас, у вказаному Акті наголошено про можливість виявлення прихованих дефектів, про що був обізнаний Відповідач. Відтак, представником ПрАТ «УПСК» 17.08.2016 року було проведено додатковий огляд пошкодженого автомобіля «КІА Сееd», д.н.з. « НОМЕР_2 » за місцем проживання власника автомобіля (в м. Кролевець) та виявлено додаткові пошкодження.

Безпідставними є також доводи Відповідача про те. що на огляді 09.08.2016 року та 17.08.2016 року надавались різні автомобілі. Представниками ПрАТ «УПСК» під час оглядів звірялися та перевірялися номерним знак та VIN-код автомобіля, що відображено у відповідних Актах огляду, що виключає можливість огляду іншого автомобіля з огляду на унікальність данних.

Таким, що не заслуговує на увагу є твердження Відповідача про те, що під час огляду 09.08.2016 року на автомобілі «КІА Сееd», д.н.з. « НОМЕР_2 ». було виявлено сліди відновлювального ремонту. У відповідних графах «пошкодження, які не пов`язані з цим ДТП» та «частини кузова, кабіни, рами відновлювались ремонтом» вказано «ні», що також засвідчено підписом Відповідача. В свою чергу, відмітка «пофарбовані бампери» в графі «комплектація» свідчить про те, що бампери автомобіля фарбуються заводом-виробником при виготовлені, а не про пошкодження бампера. Відповідна відмітка про відсутність слідів відновлюваного ремонту міститься також й в Акті огляду від 17.08.2016 року.

Не відповідає дійсності також твердження Відповідача про те, що Позивачем заявлено позов в порядку суброгації. Водночас, як вже наголошувалось вище, Позивачем заявлено саме позов про відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги регресу па підставі ст. 1191 ЦК України та п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Водночас, ст.515 ЦК України не містить обмежень що відступлення права регресної вимоги, а тому безпідставним є твердження Відповідача про те, що такс відступлення права вимоги не могло бути здійснене з боку ПрАТ «УПСК».

В судовому засіданні представник позивача підтримав у повному обсязі позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник, адвокат Габуєв Г.Ю. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі на підставі доводів, викладених у відзиві на позов, просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також звернули увагу, що адвокат Самойленко П.М. не внесений до реєстру адвокатів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, допитавши свідків, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 13.08.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-сграхова компанія» та ОСОБА_5 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5238742, забезпечений транспортний засіб автомобіль «Hyundai», 2008 року випуску, номерний знак « НОМЕР_1 ». (а.с. 10)

Вказаний Поліс у відповідності ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено зі зменшенням розміру страхового платежу на 50% відсотків, оскільки Страхувальником є пенсіонером.

07.08.2016 року о 13 год. 15 хв. на а/д м. 3агюріжжя - м. Бердянськ, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «КІА», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_6 .

Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 . (а.с.11, 14-15)

09.08.2016 року ОСОБА_6 звернувся із заявою про отримання страхового відшкодування до Страховика - ПрАТ «УПСК», за Полісом №АІ/5238742, в якій просив оцінити та відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП, відповідальним за яку є ОСОБА_2 (а.с. 12-13)

Відповідно до Акту огляду транспортного засобу від 09.08.2016 року, внаслідок ДТП автомобілю «К1А», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було пошкоджено бампер задній порушений з деформацією, двері задні деформовані, можливо є скриті дефекти. Акт підписаний ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та представником страховика ОСОБА_11 (а.с. 16)

17.08.2016 складено Додатковий Акт огляду транспортного засобу за місцем проживання ОСОБА_6 , під час якого виявлено, що пошкоджено задній правий ліхтар. Акт підписаний ОСОБА_6 та представником страховика ОСОБА_12 (а.с. 17)

Відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження №160 від 14.09.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «К1А», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », складає 16 825,12 грн. Звіт складено оцінювачем ОСОБА_9 , який мас вищу автотехнічну освіту, кваліфікацію спеціаліста-автотоварознавця (свідоцтво УЦПЗ «Експерт- Сервіс» №462), оцінювача автотранспортних засобів (свідоцтво Фонду державного майна України №1434 від 19.06.2004 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №1476 від 28.07.2004 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №5393-ПК від І7.02.2016 року), стаж експертної роботи з 2002 року. (а.с. 18-22).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до страхового акту №ОІД/016/000/16/0100 від 10.10.2016 року складеного ПрАТ «УПСК» власнику автомобіля «КІА», д.р.н. « НОМЕР_2 » ОСОБА_6 , з урахуванням безумовної франшизи підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі 13 520,93 грн. (а.с. 23)

ПрАТ «УПСК» перерахувало ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 13 520,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8001 від 13.10.2016 року. (а.с. 23 зворот)

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» складає 13 520,93 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є транспортні засоби. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники наземних транспортних засобів зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст..1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частиною 2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено що, розмір страхової платежу за одним внутрішнім договором страхуванням зменшується на 50% відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадянин України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

При укладанні Поліса №АІ/5238742 суму страхового платежу було зменшено на 50% оскільки страхувальником виступав пенсіонер ОСОБА_5 , а на момент настання ДТП транспортним засобом керував ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використали забезпеченого транспортного засобу, у сфері що передбачає більше значення коригуючої коефіцієнта, ніж визначеного договором страхування чи з порушенням умов, передбачені пунктом 13.2 статті 13 цього закону (при укладенні договору страхування застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого відшкодування.

Оскільки пільга надається виключно за умови особистого використання транспортним засобом, а на момент настання ДТП транспортним засобом користувалася інша особа, то були порушені умови п. 13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому відповідачем мають бути компенсовані 50% виплаченого страхового відшкодування.

З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у ОСОБА_2 виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 50 % сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АІ/5238742.

02.08.2019 року, між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 укладено Договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору.

В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/5238742 від 13.08.2015 року. (а.с. 5-9)

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вказане, до ФОП ОСОБА_4 перейшло право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 у розмірі 50 % сплаченого ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування за Полісом №АІ/5238742, що складає 6760,47 грн..

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття «регрес» та «суброгація».

Отже стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічний висновок викладено у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Суброгація (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

Водночас регрессом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).

Під час регрессу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Крім того, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні) (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі № 6-2806цс16).

У той час як згідно положення статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна і сторін такого зобов`язання - кредитор (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).

Тому у разі суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 у справі 521/16989/13-ц).

Отже при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц).

Отже у спірних правовідносинах позивач не є страховиком потерпілої особи за договором добровільного страхування, а регламентна виплата, яку здійснило ПрАТ «УПСК» цій особі припинила деліктне зобов`язання між власниками транспортних засобів - учасників ДТП.

Враховуючи вищенаведене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі не є суброгацією, а є регрессом.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Відповідач посилався у відзиві на позов, що позивачем пропущено строк позовної давності, та просив застосувати строк позовної давності.

Позов поданий у межах трирічного строку позовної давності перебіг позовної давності почався від дня здійснення страхової виплати.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2016 року ПрАТ «УПСК» перерахувало ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 13 520,93 грн., після чого, у нього з`явилося право регресу, передбачене ст. 1191 ЦК України. Таким чином, виходячи з приписів ч. 6 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності в даному випадку спливає 13.10.2019 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 12.09.2019 року, тобто у межах трирічного строку, встановленого статтею 257 ЦК України.

Також судом було перевірено та встановлено, що адвокат Самойленко Петро Миколайович внесений до реєстру адвокатів.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ).

Враховуючи викладені обставини, а також те, що на момент розгляду справи відповідач не відшкодував позивачу кошти, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Представником позивача документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу, оскільки надано: договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, додаткову угоду до нього від 06 серпня 2019 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 06 серпня 2019 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 0158 від 06 серпня 2019 року на суму 4800 грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Вимогами ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вимогами ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Стороною відповідача у відповідності до ч. 6 ст.137 ЦПК України, не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, доказів не співмірності витрат не подано, розмір правничих витрат у встановленому законодавством порядку не спростовано.

Таким чином, з ОСОБА_2 відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судові витрати у сумі 5 568,0 грн., із них судовий збір у сумі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 800,0 грн.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , ( АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_4 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6 760,47 грн. (шість тисяч сімсот шістдесят гривень 47 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , ( АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_4 , судові витрати у розмірі 5 568,0 грн. (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.10.2021.

Суддя Т.Є. Баруліна