Справа № 409/2132/17
Провадження № 22-ц/810/623/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
30 вересня 2021 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання: Залюшного О.Г.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 травня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Максименко О.Ю. в смт. Білокуракине Луганської області,
за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вказаних договорів відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року.
Крім того, під час укладання кредитного договору банком було порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», низку вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року та інше цивільне законодавство, що регулює правовідносини у відповідній сфері.
ОСОБА_1 не було проінформовано про валютні ризики, тому останній просить суд визнати кредитний договір №1206/0408/45-008, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" та ОСОБА_1 02 квітня 2008 року недійсним.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 травня 2021 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволені частково. Суд стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року станом на 10 травня 2021 року у розмірі 10342,02 доларів США з яких: 7850,72 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2491,30 доларів США - заборгованість за відсотками.У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року з серпня 2014 року по вересень 2014 року відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року недійсним відмовлено.Вирішено питання про судові витрати.

Судом першої інстанції встановлено, що в останнє позичальником ОСОБА_1 сплату за основним боргом за кредитним договором №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року було здійснено 02 липня 2014 року в сумі 173,23 доларів США, а за процентами в сумі 82,77 дол США, при цьому заборгованість за кредитом та процентами не погашено повністю. З позовом Альфа-Банк звернувся до суду 18 вересня 2017 року, таким чином перебіг строку звернення позивача до відповідачів обраховується з 18 вересня 2014 року. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту строк сплати якої настав за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року у сумі 322,28 доларів США, та процентах у сумі 177,84 доларів США стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту, що виникла з жовтня 2014 року в розмірі 7850,72 дол США є обґрунтованими та підлягають стягненню.

Що стосується заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2751,77 доларів США, то в цій частині суд першої інстанції зазначив, що пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11.90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні кредитного договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6.1, п. 8.4 договору. Відповідно до висновку експерта №324/11/2018 від 09 листопада 2018 року згідно п.1.3 кредитного договору №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року складає 13,53% та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування кредитом 11,90%. Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, суд першої інстанції вважав встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивачем нараховано заборгованість за процентами за період з 10 серпня 2014 року по 10 травня 2017 року у сумі 2751,77 доларів США, тому за період з 01 жовтня 2014 року по 10 травня 2017 року заборгованість по процентам підлягає перерахунку у розмірі 11,9% річних і складає: 7850,72 доларів США (заборгованість за кредитом) х 11,9 (відсоткова ставка) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно п.3.2 кредитного договору) х 960 (кількість днів з 01.10.2014 до 10.05.2017) = 2491,30 доларів США. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково зі стягненням з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в солідарному порядку у розмірі 10342,02 доларів США, з яких: 7850,72 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2491,30 доларів США - заборгованість за процентами.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсним кредитного договору є необґрунтованими, оскільки зі змісту оспорюваного кредитного договору №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його анкета-заява та підписання договору, окрім того, він протягом певного часу виконував умови договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 травня 2021 року частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовитив повному обсязі, застосувавши строки позовної давності до всіх вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», які виникають з кредитного договору №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року, зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійснимзадовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що кредитний договір №1206/0408/45-008 укладений 02 квітня 2008 року, останній платіж за яким він здійснив 02 липня 2014 року. З позовом про стягнення заборгованості ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду 14 серпня 2017 року. 26 липня 2017 року ОСОБА_1 не сплачував на користь позивача 0,42 доларів США, в таблиці грошових надходжень за кредитним договором №1206/0408/45-008 міститься недостовірна інформація, яка не підтверджена банком в суді першої інстанції первинними документами про реальну сплату такого платежу відповідачем. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. Відповідно п. 8.5 кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю 3 роки. ОСОБА_1 посилається на те, що банк реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України та п. 9.2 кредитного договору, і змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту. Строк позовної давності сплинув, а позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. Тому, ОСОБА_1 вважає, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта №324/11/2018 від 09 листопада 2018 року, в якому зазначено, що згідно п.1.3. кредитного договору №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року процентна ставка за користування кредитом складає 11,90% річних. В межах наданих документів, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору не визначені. За результатами дослідження, встановлено: реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року складає 13,53% та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування кредитом 11,90%; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору 13432,42 доларів США. Згідно наявних документів, оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року, не узгоджується з «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.) та ЗУ «Про захист прав споживачів».

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 липня 2021 року ОСОБА_2 , Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву на апеляційну скаргу та пояснень не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку і у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом суд першої інстанції виходив із того, що останнє позичальником ОСОБА_1 сплату за основним боргом за кредитним договором № 1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року здійснено 02 липня 2014 року в сумі 173,23 доларів США, а за процентами в сумі 82,77 дол США. З позовом публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду 18 вересня 2017 року, таким чином перебіг строку звернення позивача до відповідачів обраховується з 18 вересня 2014 року. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту строк сплати якої настав за період з серпня 2014 року по вересень 2014 року у сумі 322,28 доларів США, та процентах у сумі 177,84 доларів США стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту, що виникла з жовтня 2014 року в розмірі 7850,72 дол США є обґрунтованими та підлягають стягненню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1206/0408/45-008, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 17500 доларів США зі сплатою 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом, з кінцевим строком погашення 02 квітня 2018 року.

Кредит надавався для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,1 кв. м.

Відповідно до п. 3.1.1. кредитного договору починаючи з 12 травня 2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетний платіж) у сумі 250.06 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абзаці першому цього підпункту п 3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа починаючи з місяця надання кредиту.

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта-Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між ПАТ "Дельта-Банк" та ПАТ "Альфа-Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ "Альфа-Банк" набуло право вимоги за кредитним договором №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 10 травня 2017 року за ним утворилася заборгованість у сумі 10924 дол США, яка складається з: 8173 дол США заборгованість за кредитом, 2751,77 дол США по відсоткам за користування кредитом за період з липня 2014 року по 10 травня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником 02 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", та ОСОБА_2 (поручитель), ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір поруки № 1206/0408/45-008-Р-1, за яким поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед банком відповідати за виконання усіх зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту за кредитним договором № 1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року, у сумі 17500 дол США, строком до 02 квітня 2018 року, з процентною ставкою 11,90% річних за їх використання.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Пунктами 2 та 3 договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобов`язанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов`язанням.

Згідно з пунктом 10 договору поруки сторони, керуючись умовами частини четвертої статті 559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов`язків передбачених Основним зобов`язанням.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, в редакції на час укладення договору поруки та виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Як зазначалося вище умовами кредитного договору № 1206/0408/45-008 передбачено повернення кредиту відбувається шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетний платіж) у сумі 250.06 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом позивач звернувся до суду 18 вересня 2017 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті відправлення, тому порука є такою що припинена в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до звернення з цим позовом. Таким чином, порука в частині щомісячних платежів, строк виконання яких настав до 18 березня 2017 року припиненана підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, припинення поруки визначено з моменту повного виконання, тому застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 559 ЦК України (перше речення частини), якими передбачено, що порука припиняється зі спливом шестимісячного строку, а відтак стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що заборгованість за тілом кредиту, яка може бути стягнута з поручителя, який є солідарним боржником з позичальником обліковується за період з 18 березня 2017 року по дату остаточного повернення кредиту 02 квітня 2018 року, оскільки позов заявлено про дострокове стягнення всієї суми за тілом кредиту.

Враховуючи графік повернення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору № 1206/0408/45-008, розрахунок заборгованості наданий позивачем, заборгованість поручителя ОСОБА_2 за тілом кредиту за період з 18 березня 2017 року по 02 квітня 2018 року становить 3039,79 дол США.

Суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не встановив усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, застосував положення статті 559 ЦК України в редакції, яка набрала чинності з 04 лютого 2019 року, тобто на час виникнення правовідносин сторін положення статті 559 ЦК України діяли в іншій редакції.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, яка виникла за період з 18 березня 2017 року по 02 квітня 2018 року (строк закінчення договору) становить 3039,79 дол США є обґрунтованими, проте в частині щомісячних платежів, строк виконання яких настав до 18 березня 2017 року порука припиненана підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте, суд першої інстанції, зазначаючи про пропуск позивачем встановленої статтею 257 ЦК України строку позовної давності до поручителя, не врахував того, що на правовідносини поруки не поширюються положення про позовну давність.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк реалізував своє право, передбачене статтею 1050 ЦК та п. 9.2 кредитного договору, і змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту, яка наявна в матеріалах кредитної справи, тому позивач звернувся поза межами строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки скаржником, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин надсилання банком на адресу позичальника, зазначену в реквізитах договору, у письмовій формі вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 зазначив, що не отримував від банку вимогу про дострокове повернення кредиту.

Щодо стягнення процентів, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за процентами, яка виникла станом на 10 травня 2017 року.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 10 травня 2017 року за ним утворилася заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2751,77 дол США за період з липня 2014 року по 10 травня 2017 року.

Згідно довідки від 31 жовтня 2017 року № А-10455 ОСОБА_1 з 01.09.2014 року по 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року по теперішній час безпосередньо бере участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області. Підстава: накази першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.12.2014 року № 97, від 17.11.2015 року № 321, від 07.12.2015 року № 341.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою, те що відповідач ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та має статус учасника бойових дій.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та, правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронні органи), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Законом України від 20 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом15 такого змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час розгляду справи.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18), від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18), від 10 січня 2019 року у справі № 327/353/16-ц (провадження № 61-25229св18), від 04 вересня 2019 року у справі № 554/10264/17 (провадження № 61-42778св18), від 14 травня 2021 року № 502/1438/18 (провадження № 61-10659св 20), від 19 травня 2020 року № 263/15228/16-ц (провадження № 61-39227св18).

Оскільки ОСОБА_1 з 01.09.2014 року по 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року по 31 жовтня 2017 року (час видачі довідки) безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області, є учасником бойових дій, то на нього поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому не повинні нараховуватися проценти за кредитним договором за період з 01 вересня 2014 року по 10 травня 2017 року (заявлені вимоги).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 10 травня 2017 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Щодо стягнення процентів за період з липня 2014 року по 31 серпня 2014 року, то під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем зазначалося про застосування строку позовної давності. Враховуючи обставини звернення позивача до суду із позовом 18 вересня 2017 року та умови кредитного договору, яким визначено погашення кредиту періодичними платежами, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за період з липня 2014 року по 31 серпня 2014 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Слід зауважити, що відповідальність позичальника та поручителя є взаємопов`язаною і впливає на обсяг прав і обов`язків учасників цього зобов`язання, відповідальність за невиконання якого є солідарною, порука є забезпечувальним зобов`язанням та похідною від основного зобов`язання (кредитного договору), безпосередньо залежить від нього і сама по собі не існує, отже поручитель ОСОБА_2 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по процентам в сумі 2751,77 дол США не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог, то суд першої інстанції відмовляючи у їх задоволенні виходив із того, що кредитним договором №1206/0408/45-008 від 02.04.2008 року визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його анкета-заява та підписання договору, окрім того, він протягом певного часу виконував умови договору.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

02 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1206/0408/45-008, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 17500 доларів США зі сплатою 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом, з кінцевим строком погашення 02 квітня 2018 року. Обставини отримання кредиту визнавалися відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Цільове призначення кредиту визначено сторонами як придбання квартири.

Умовами кредитного договору № 1206/0408/45-008 передбачено здійснення погашення кредиту щомісячними ануїтетними платежами в розмірі 250.06 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Сторони погодили черговість погашення заборгованості: прострочені проценти; - прострочена заборгованість за кредитом; - нараховані проценти, строк сплати яких наступив, у повній сумі; - погашення заборгованості за кредитом, строк сплати якої наступив, - сплата штрафів і пені; - погашення заборгованості за кредитом, строк сплати якої не наступив (пункт 3.1.7.). Також сторонами обумовлена відповідальність, зокрема, за порушення позичальником строків погашення будь-яких грошових зобов`язань, у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, сума якої розраховується за офіційним курсом НБУ на день сплати (розділ 8 кредитного договору).

У додатку № 1 до кредитного договору сторонами узгоджений графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту, в якому наведені складові частини ануїтетних платежів за кожен місяць на весь строк надання кредиту.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

За статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що кредитним договором передбачено дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки, що суперечить п.4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

В частині четвертій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11.90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього Договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6.1., п. 8.4 цього Договору.

Згідно п. 6.1. кредитного договору сторони досягли згоди вважати факт настання наступних подій, що не залежать від волі сторін договору, і які мають безпосередній вплив на вартість ресурсів банку, істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при визначенні розміру процентної ставки (п. 1.3. договору) при укладенні цього договору: - зміна економічних умов та вартості ресурсів на ринку позикового капіталу; - зміна діючого законодавства, внесення змін до нормативних актів НБУ, зміна кредитної політки НБУ.

В пункті 6.1.1. зазначено, що про зміну процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа повідомлення про вручення за 30 календарних днів до вступу в дію зміненої процентної ставки. Зміни до договору набувають чинності, а нова процентна ставка починає діяти з 31-го дня після відправлення банком повідомлення відповідно до цього підпункту пункту 6.1 п. 6 цього договору.

Отже зазначені вище умови кредитного договору № 1206/0408/45-008 не суперечать положенням частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Посилання скаржника на те, що умови кредитного договору є несправедливими, банком при укладенні цього договору було порушено вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитор не надав йому інформації про умови кредитування, можливі валютні ризики, вказаний договір не містить сукупної вартості кредиту, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, під час укладення оспорюваного кредитного договору 02 квітня 2008 року сторонами узгоджені всі істотні умови. Зокрема, у Додатку № 1 до договору ними узгоджений графік платежів, визначена сукупна вартість кредиту, наведені складові частини ануїтетних платежів за кожен місяць на весь строк надання кредиту.

Крім цього, у пункті 3.1.1. кредитного договору також визначено суму щомісячного ануїтетного платежу по погашенню кредиту 250,06 доларів США.

Розмір відсоткової ставки за користування кредитом визначений на рівні 11.90 % річних (пункт 1.3.).

Пункто 1.5. кредитного договору передбачено, що до складу сукупної вартості (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачені цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, пов`язаних з укладенням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1 його договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього та вартість страхування об`єкта нерухомості за іпотечним договором відповідно до п. 5.7. договору.

У пункті 11.13. кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням цього кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі.

Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він отримав від банку належним чином підписаний зі сторони банку оригінальний примірник цього договору (п. 11.14. кредитного договору).

Зазначені обставини свідчать про те, що на момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

ОСОБА_1 погодився з умовами кредитного договору, ці умови не порушують принципів добросовісності, рівності сторін договору, є розумними та справедливими, а томі відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що перед укладенням оспорюваного правочину ОСОБА_1 був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи ОСОБА_1 , він свідомо уклав договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час (кілька років) виконував його, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору. В день підписання оспорюваного правочину ОСОБА_1 отримав примірник кредитного договору, що дало йому додаткову можливість детально вивчити його умови.

Слід зазначити, що під час укладення кредитного договору банку не були відомі обставини щодо можливого зростання курсу долара США внаслідок фінансової кризи, а тому він не міг попередити про це позичальника. Крім того, ризик настання негативних наслідків внаслідок можливого зростання курсу іноземної валюти фінансової кризи або можливого його зменшення внаслідок економічного зростання несуть сторони кредитного договору.

Враховуючи викладені обставини, колегя суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, правильно застосувавши положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам, витрат по сплаті судового збору слід скасуватита ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за період з 01 вересня 2014 року по 10 травня 2017 року відмовити. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за період з липня 2014 року по 31 серпня 2014 року відмовити у зв`язку с пропуском строку позовної давності. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам, яка виникла станом на 10 травня 2017 року відмовити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 травня 2021 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за тілом кредиту скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»заборгованість тілом кредиту за кредитним договором №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року за період з 18 березня 2017 року по 02 квітня 2018 року в сумі 3039,79 дол США. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту за період злипня 2014 року по 17 березня 2017 року відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 4245 ,30 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 06 вересня 2017 року.

За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 4218 грн, що підтверджується квитанцією від 09 липня 2021 року.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_1 у розмірі 1869,50 грн, а з ОСОБА_2 у розмірі 1186,88 грн.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1186,88 грн.

Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк`підлягає стягненню судовий збір у розмірі 682,62 грн (1869,50 грн 1186,88 грн).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 травня 2021 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам, витрат по сплаті судового збору скасуватита ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за період з 01 вересня 2014 року по 10 травня 2017 року відмовити.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за період з липня 2014 року по 31 серпня 2014 року відмовити у зв`язку с пропуском строку позовної давності.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсоткам, яка виникла станом на 10 травня 2017 року відмовити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 травня 2021 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за тілом кредиту скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»заборгованість тілом кредиту за кредитним договором №1206/0408/45-008 від 02 квітня 2008 року за період з 18 березня 2017 року по 02 квітня 2018 року становить 3039,79 дол. США.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту за період злипня 2014 року по 17 березня 2017 року відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 682,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1186,88 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.М. Луганська