Справа № 183/1838/21
№ 2-з/183/179/21

У Х В А Л А
05 жовтня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючої судді Сороки О.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,-
23 березня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять стягнути з відповідача ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 1112000,00грн.(один мільйон сто дванадцять тисяч гривень), а також моральну шкоду у розмірі 250000грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень).
26 березня 2021 року відкрите провадження у справі.
Справа перебуває в провадженні судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецького Д.І.
Одночасно з поданням позовної заяви позивачі звернулися до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просили суд застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача ОСОБА_4 :
Ухвалою суду від 26 березня 2021 року, вжито заходи щодо забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), в межах суми позовних вимог у розмірі 1362000 грн.00коп. (один мільйон триста шістдесят дві тисячі гривень).
Між тим, зазначена ухвала скасована постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 29 березня 2021 року.
30 вересня 2021 року представник позивачів повторно звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи по забезпеченню позову шляхом встановлення заборони на відчуження нерухомого майна гр. ОСОБА_4 , а саме:
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ними пред`явлено позов про відшкодування заборгованості за попереднім договором купівлі-продажу означеного вище нерухомого майна, у розмірі 1112000, 00 грн. (один мільйон сто дванадцять тисяч гривень) та моральної шкоди в розмірі 250000 грн. (двісті п`ятдесят тисяч гривень).
При цьому позивачі звертають увагу, що сторонами у попередньому договорі купівлі-продажу нерухомого майна визначено кінцеву дату виконання основного зобов`язання, що виникають з попереднього договору, такою датою є 22 березня 2021 року. Позивачі зазначають, що до настання кінцевого терміну укладення основного договору, вони пропонували відповідачеві прибути до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В. для вчинення основного зобов`язання, визначеного попереднім договором, 18 березня 2021 року. Однак, відповідач не прибула в призначений час для укладення основного зобов`язання, інформацію про поважність своїх причин не повідомила.
Далі, 19 березня 2021 року позивачі, маючи намір укласти основний договір та придбати нерухоме майно, письмово направили відповідачеві повідомлення з пропозицією прибути до приватного нотаріуса Працевич В.В. 22 березня 2021 року або повернути отримані відповідачем кошти у подвійному розмірі, як це передбачено договором. Однак, відповідач не прибула до приватного нотаріуса і 22 березня 2021 року, що у сукупності з іншими порушеннями умов попереднього договору, свідчить про ухилення зі сторони відповідача від укладення основного зобов`язання.
Ухилення відповідача від укладення основного зобов`язання, а так само ухилення відповідача від повернення суми авансу у подвійному розмірі у строк до 22 березня 2021 року спонукало позивачів звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
Окрім того, намагаючись спонукати Позивачів до розірвання Попереднього договору, ОСОБА_5 (яка є дочкою Відповідача та нібито діє від її імені і в її інтересах як один з продавців складових частин єдиного домоволодіння) неодноразово повідомляла, що має намір продати нерухоме майно іншій особі, яка готова сплатити за нього ціну, вищу за погоджену сторонами в попередньому договорі. В свою чергу, Відповідач даний факт жодним чином не заперечувала, таку інформацію не спростовувала, фактично самоусунувшись від участі в переговорах щодо купівлі-продажу нерухомого майна, чим проявила пасивну згоду і повну підтримку дій своєї дочки ОСОБА_5 .
Крім того, одразу ж після укладення Попереднього договору, а саме: 29 січня 2021 року, Відповідачем було придбано житловий будинок, який розташований навпроти Нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Представник позивача наполягає на тому, що грошові кошти, отримані Відповідачем у якості гарантійного платежу від Позивачів за попереднім договором, були витрачені нею на придбання вказаної нерухомості. Про це також свідчать оголошені нею при укладенні Попереднього договору наміри. Додатково Позивачі зазначають, що, бажаючи з`ясувати наміри Відповідача щодо укладення Основного договору, Позивачем-1 було 22 березня 2021 року здійснено візит до житлового будинку, в якому наразі проживає Відповідач і який мали намір придбати позивачі у її дочки ОСОБА_5 . В ході візуального огляду придбаного Відповідачем житлового будинку, було з`ясовано, що на дату візиту він був не придатним для проживання, що дає їм підстави припускати, що Відповідач, отримавши грошові кошти та придбавши інше нерухоме майно, не планувала найближчим часом здійснювати реальний продаж свого Нерухомого майна, продовжує проживати в домоволодінні, до складу якого входить Нерухоме майно, оскільки іншого житла, придатного для проживання не має. Отже, позивачі наполягають на тому, що у відповідача відсутня фінансова можливість для повернення їх грошових коштів у розмірі та на умовах, передбачених Попереднім договором.
Також позивачі звертають увагу, протягом тривалого часу, з моменту закінчення дії Попереднього договору і станом на момент подання заяви про забезпечення позову, відповідач не повернула навіть безспірну суму, яка була отримана нею при укладенні Попереднього договору.
В результаті моніторингу сайтів продажу нерухомого майна Позивачами було виявлено, що вже, починаючи з 18 березня 2021 року на сайтах були розміщені оголошення щодо продажу домоволодіння, до складу якого входить Нерухоме майно Відповідача, що також, на думку позивачів, свідчить про відсутність наміру відповідача щодо укладення Основного договору та уникнення відповідальності за попереднім договором.
Враховуючи викладене вище, а також недобросовісну поведінку Відповідача, що виражається в ухиленні від укладення Основного договору, ігноруванні листів та телефонних дзвінків Позивачів та їх представників, невиконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів Позивачам у встановленому Попереднім договором розмірі, намір Відповідача продати Нерухоме майно іншій особі, витрачання грошових коштів Позивачів для придбання іншого нерухомого майна непридатного на момент припинення Попереднього договору для проживання, розміщення до моменту припинення дії Попереднього договору оголошень про терміновий продаж Нерухомого майна, Позивачі вважають, що Відповідачем зобов`язання щодо повернення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди так і не буде виконано, а Нерухоме майно може бути відчужене Відповідачем іншій особі.
Всі перелічені обставини та події, що протікають протягом розгляду справи в суді, на думку представника позивачів, свідчать про спроби незаконного втручання третіми особами в реєстр з метою зняття обтяження у вигляді арешту і надання Відповідачу можливості здійснити відчуження належного їй нерухомого майна та таким чином уникнути виконання зобов`язань перед Позивачами, що, в свою чергу, унеможливить виконання судового рішення.
Оскільки сума заборгованості Відповідача є досить значною, позивачі наполягають на тому, що саме забезпечення позову є єдиним в майбутньому забезпечити виконання судового рішення, в разі задоволення позовних вимог.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Зміст заяви про забезпечення позову не суперечить вимогам ст. 151 ЦПК України. Захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії, входить до переліку видів забезпечення позову, передбаченим ст. 150 ЦПК України і відповідає предмету позову у даній справі та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір який регулюється нормами цивільного законодавства щодо стягнення авансової суми у подвійному розмірі, та відшкодування, у зв`язку з цим моральної шкоди, ціна позову складає 1362000 грн.00 коп.
З наявних у справі документів та документів доданих до заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову дійсно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь Позивача.
Враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, та вважає можливим вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження конкретного майна, належного ОСОБА_4 , яке було предметом попереднього договору купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 149,ст. 150, 151, ч. 1 ст. 157, 260ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в :
Заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити.
Заборонити відчуження нерухомого майна ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_3 , а саме:
Виконання ухвали про забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень, а згідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України, оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Суддя Сорока О.В.