ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7596/21 Справа № 211/3548/19 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року, яка постановлена суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 07 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю і визначення розміру часток чоловіка та жінки в праві на спільно нажите майно, який в подальшому неодноразово уточнювала.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що з 2003 року позивач проживала з відповідачем у цивільному шлюбі у своєї матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, оскільки проживали як чоловік і жінка в цивільному шлюбі. У них були серйозні наміри. Позивач працювала і свою зарплату відкладала на купівлю будинку та її мати допомагала їм матеріально, щоб позивач та відповідач ОСОБА_2 могли відкласти гроші на будинок.

26 листопада 2005 року позивач з відповідачем уклали шлюб та від шлюбу з відповідачем позивач має трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, починаючи з 2013 року, відносини між позивачем та відповідачем стали погіршуватись, їх погляди на життя, виховання дітей, організацію та ведення домашнього господарства стали розбігатися, сторони не знаходять спільної мови у повсякденних питаннях, відповідач постійно ображає позивача, навіть при дітях. Таким чином, у родині склався мікроклімат байдужості та непорозуміння, що почало негативно впливати на емоційно-психологічний стан, розвиток та виховання дітей. Відповідач ОСОБА_2 вигнав позивача і їх спільних дітей з будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , поміняв замки і не пускає позивача додому. Іноді відповідач бере до себе дітей, а насправді з дітьми не спілкується, вони брудні та голодні повертаються додому, з ними там більше спілкується мати відповідача.

В травні 2019 року сторони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Відповідач не цікавиться життям дітей, не приймає участі ні в матеріальному утриманні дітей, ні в їх вихованні. Враховуючи, що фактично шлюбні відносини вже давно припинені, сім`я давно розпалась, спільне господарство не ведеться, тому збереження шлюбу і подальше спільне життя суперечило б інтересам кожного з сторін і їх спільних дітей.

Позивач зазначає, що 13 жовтня 2005 року, згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за відповідачем визнано право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням суду і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Криворізької міської ради №1175 від 27 квітня 2007 року за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0836 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

За час сумісного проживання сторони придбали на спільні кошти автомобіль Нісан-Венето, номер державної реєстрації НОМЕР_1 за 3 000 доларів США і побудували гараж на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Також сторони придбали багато речей, а саме: телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газова плита, праска, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральна машина, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо - косу оранжевого кольору. Протягом багатьох років сумісного життя, з 2005 року позивач з відповідачем добудували зазначену нерухомість, робили ремонт, доглядали за станом господарських будівель, вкладали в здійснення необхідних робіт спільні гроші та фізичну працю. Позивач пропонувала відповідачу вирішити справу мирним шляхом, але він не погодився, тому вона звернулася до суду.

За таких обставин, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_7 »; визнати факт проживання позивача ОСОБА_1 з відповідачем, однією сім`єю,як чоловіка та жінки, які не перебували в шлюбі, але їх відносини мали ознаки фактичних шлюбних відносин з 2003 року по 26 листопада 2005 року; визначити, що все майно, придбане позивачем з відповідачем з 2003 року, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, гараж, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації НОМЕР_1 та побутову техніку, а саме: телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газову плиту, праску, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральну машину, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо - косу оранжевого кольору є об`єктом права спільного сумісного майна подружжя; визнати за позивачем ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0836 га, відповідно до Державного акту, серія ЯЕ №146879 на право власності на землю, виданого на підставі рішення міської ради від 27 квітня 2007 року за № 1175, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка є спільною сумісною власністю подружжя; визначити за позивачем, частку у спільній сумісній власності подружжя, придбаної з 2003 року з відповідачем у розмірі 3/4 частки всього майна; визначити частку відповідача у спільній сумісній власності подружжя, придбаного з 2003 року, з позивачем в розмірі 1/4 частки всього майна.

Судові витрати по справі віднести на відповідача, так як він відмовився вирішити справу в добровільному порядку.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 26 листопада 2005 року у Довгинцівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 743 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп.

Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « ОСОБА_7 ».

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили вирішено надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, суд першої інстанції розглянув справу упереджено, оскільки надав спотворену оцінку показанням позивача та свідків з боку позивача.

Крім того позивач зауважує на тому, що вона мешкала з відповідачем з кінця 2003 року по 26 листопада 2005 року, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, обидва працювали та відкладали гроші на купівлю будинку та в лютому 2005 року придбали будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 за спільні кошти.

На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що окрім будинку, сторони в шлюбі придбали разом автомобіль марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації НОМЕР_1 та побутову техніку, а саме: телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газову плиту, праску, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральну машину, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо - косу оранжевого кольору.

Позивач звертає увагу суду на те, що в період шлюбу у сторін народились троє дітей, та відповідач після припинення шлюбних відносин в травні 2019 року вигнав позивача разом з дітьми на вулицю і мешкає в спільному будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 з іншою жінкою.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу не оскаржено, тому відповіднодо ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підглядає перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 та його представника відповідача ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції, які кожен, окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 06 листопада 2005 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 , виданого Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9, 10, 11).

Згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2005 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та придбаний ним 10 лютого 2005 року (а.с.12-13) .

Рішенням Криворізької міської ради №1175 від 27 квітня 2007 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,0836 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку №146879 виданого на підставі рішення міської ради від 27 квітня 2007 року за № 1175(а.с. 15).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила суд визнати факт проживання позивача ОСОБА_1 з відповідачем, однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 2003 року по 26 листопада 2005 року; визнати, що все майно, придбане позивачем з відповідачем з 2003 року, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, гараж, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 автомобіль марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації НОМЕР_1 та побутову техніку, а саме: телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, та душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газову плиту, праску, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральну машину, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо - косу оранжевого кольору є об`єктом права спільного сумісного майна подружжя; визнати за позивачем ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0836 га, відповідно до Державного акту серія ЯЕ №146879 на право власності на землю, виданого на підставі рішення міської ради від 27 квітня 2007 року за № 1175, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка є спільною сумісною власністю подружжя; визнати за позивачем частку у спільній сумісній власності подружжя, придбаної з 2003 року з відповідачем, у розмірі 3/4 частки всього майна; визнати частку відповідача у спільній сумісній власності подружжя, придбаного з 2003 року з позивачем в розмірі 1/4 частки всього майна.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 з відповідачем мешкали однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу з 2003 року по 26 листопада 2005 року; що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, гараж, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 був придбаний сторонами у період спільного проживання, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 2003 року по 26 листопада 2005 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року по справі № 303/2865/17.

У Постанові від 11 лютого 2021 року у справі №158/431/19 Верховний Суд зробив висновок, що для вирішення майнового спору суд повинен установити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю можуть бути: показання свідків; ділове та особисте листування; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; витяги з погосподарських книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання як рухомого, так і нерухомого майна (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, довідки житлово-експлуатаційних організацій, органів місцевого самоврядування про спільне проживання та ведення господарства.

Утім, самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц) від 12 грудня 2019 у справі №466/3769/16.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач посилалась на те, що вона з 2003 року проживала з відповідачем, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у своєї матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет. У них були серйозні наміри. Позивач працювала і свою зарплату відкладала на купівлю будинку та її мати допомагала матеріально, щоб позивач та відповідач ОСОБА_2 могли відкласти гроші на будинок.

При цьому позивачем, згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2005 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та згідно рішення суду придбаний 10 лютого 2005 року (а.с.12-14).

Згідно трудової книжки, відповідач ОСОБА_2 з 20 вересня 2001 року по 11 лютого 2005 року працював у Херсонській області, Генічеському районі у ТОВ «Сиваш» (а.с. 98-99).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, відповідно до вимог ст. 12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів її спільного проживання з ОСОБА_2 у період з кінця 2003 року по 26 листопада 2005 року, ведення спільного з ним господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

За таких обставин, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між нею та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в період з кінця 2003 року по 26 листопада 2005 року.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, щовона мешкала з відповідачем з кінця 2003 року по 26 листопада 2005 року, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, обидва працювали та відкладали гроші на купівлю будинку та в лютому 2005 року придбали будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 за спільні кошти, не заслуговують на увагу з вищенаведених підстав.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції розглянув справу упереджено, оскільки надав спотворену оцінку показанням позивача та свідків з боку позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є рідними сестрами позивача та їм відомо про те, що позивач розійшлася зі своїм чоловіком, відповідач вигнав позивача з дітьми з будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , і вона з дітьми живе у матері. Будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 позивачу та відповідачу купили батьки на весілля. Спочатку вони проживали у батьків, а потім переїхали до будинку, позивач робила там ремонт, за всім дбала та доглядала та пояснення свідка ОСОБА_11 яка є матір`ю подруги позивача та про те, що спірний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 придбали батьки позивача і на весілля дарували ключі від будинку. До цього сторони проживали у цивільному шлюбі у батьків позивача, так як зазначені свідки не підтвердили наявність спільного бюджету у позивача з відповідачем, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин та спростовуються матеріалами справи.

При цьому, як вбачається з матеріалів, згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2005 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який придбаний 10 лютого 2005 року(а.с.12-14).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв за доказ фактичного проживання позивача та відповідача, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з кінця 2003 року по 26 листопада 2005 року показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки показання зазначених свідків суперечать факту придбання та набуття власності будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 позивачем та відповідачем, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з кінця 2003 року по 26 листопада 2005 року.

Крім того, самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (Постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц).

При цьому, суд навів у рішенні узагальнені покази кожного свідка і дав їм правову оцінку та колегія суддів погоджується із такою правовою оцінкою суду першої інстанції і вважає її правильною, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи та не підтверджують факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з кінця 2003 року по 26 листопада 2005 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про визнання автомобілю марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації НОМЕР_1 та побутової техніки, а саме: телевізору «Самсунг», телевізору «ЛД», телевізору «Панасонік», мультиварки, мікрохвильової пічі, холодильника «Самсунг» сірого кольору, морозильної камери, хлібопічки, блендера чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварки чорного кольору, соковижималки сіро-чорного кольору, електровафельниці чорного кольору, тостеру сіро-чорного кольору, душової кабіни, рукомийника зі скла, бойлера, меблів в вітальню, 2 диванів, дитячої меблі, ліжка двохярусного, меблів в кімнату, меблів для кухні, кухонного гарнітуру, газової плити, праски, мотоблока жовтого кольору, кондиціонера «Делфі», електропили, бензопили, 2 електрошуруповерти, електрочайники, пральної машини, 2 крісел, 5 комплектів білизни, сумки чорного кольору, одягу жіночого, бензо - косуи оранжевого кольору об`єктом права спільного сумісного майна подружжя; визнання за позивачем ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0836 га, відповідно до Державного акту серія ЯЕ №146879 на право власності на землю, виданого на підставі рішення міської ради від 27 квітня 2007 року за № 1175, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка спільною сумісною власністю подружжя; визнання за позивачем, частки у спільній сумісній власності подружжя, придбаної з 2003 року з відповідачем у розмірі 3/4 частки всього майна; визнання частки відповідача у спільній сумісній власності подружжя, придбаного з 2003 року, з позивачем в розмірі 1/4 частки всього майна, суд першої інстанції з того, що позивачем відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення норм статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Водначас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування цієї презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібний висновок про застосування норм права викладений у Постанові Верховного Суду від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, Постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Згідно положень статті 74 СК України, на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно зі статтею 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналіз наведених норм сімейного законодавства України дає підстави для висновку про те, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у разі вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просила поділити майно, яке було придбано сторонами під час шлюбу, що відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобілю марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації НОМЕР_1 та побутову техніку, а саме: телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газову плиту, праску, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральну машину, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо - косу оранжевого кольору.

Натомість, позивачем, відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України, не було надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів придбання зазначеного майна в період шлюбу та вартості майна на час розгляду справи.

Таких доказів позивачем не надано й суду апеляційної інстанції. Крім того, сторонам роз`яснювалися положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України, згідно яких доведення дійсної вартості майна покладається на позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання зазначеного вище майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу.

Крім того, позивачем, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту придбання автомобіля марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації НОМЕР_1 .

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи позивача про те, окрім будинку, сторони в шлюбі придбали разом автомобіль марки Нісан-Венето, номер державної реєстрації НОМЕР_1 та техніку, а саме: телевізор «Самсунг», телевізор «ЛД», телевізор «Панасонік», мультиварку, мікрохвильову піч, холодильник «Самсунг» сірого кольору, морозильну камеру, хлібопічку, блендер чорного кольору, 2 електром`ясорубки, пароварку чорного кольору, соковижималку сіро-чорного кольору, електровафельницю чорного кольору, тостер сіро-чорного кольору, душову кабіну, рукомийник зі скла, бойлер, меблі в вітальню, 2 дивана, дитячі меблі, ліжко двохярусне, меблі в кімнату, меблі для кухні, кухонний гарнітур, газову плиту, праску, мотоблок жовтого кольору, кондиціонер «Делфі», електропилу, бензопилу, 2 електрошуруповерт, електрочайник, пральну машину, 2 крісла, 5 комплектів білизни, сумку чорного кольору, одяг жіночий, бензо - косу оранжевого кольору, що є спільною сумісною власністю подружжя .

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної позивача про те, що в період шлюбу у сторін народились троє дітей та відповідач після припинення шлюбних відносин в травні 2019 року вигнав позивача разом з дітьми на вулицю і мешкає в спільному будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 з іншою жінкою, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання спільною сумісною власністю та поділу майна майна подружжя.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: