22-ц/804/2470/21
263/1243/21

Єдиний унікальний номер 263/1243/21
Номер провадження 22-ц/804/2470/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Биліни Т.І., Пономарьової О.М.,

секретар судового засідання Целовальник К.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Галемський Сергій Миколайович,

відповідач Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України,

відповідач Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Галемський Сергій Миколайович, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов позов ОСОБА_1 , в якому вона просила суд стягнути з Держаного бюджету України на її користь 49 452 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України за бюджетною програмою КПКВК 3504030 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності органу державної влади.

ОСОБА_2 вимоги позову мотивує тим, що 23 січня 2013 року вона здобула право на пенсію за віком. До переїзду до м. Маріуполь позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман як отримувач пенсії, яку отримувала до 31 січня 2015 року включно. З 01 лютого 2015 року виплату пенсії позивачу припинено. Жодного рішення про припинення виплати пенсії, що передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не отримувала. З 27 вересня 2017 року позивача взято на облік в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області (далі УПФУ в м. Маріуполь) на підставі заяви про запит пенсійної справи за новим місцем проживання та поновлення виплати пенсії. У липні 2018 року УПФУ в м. Маріуполь поновило виплату пенсії позивачу. Проте належні до виплати пенсійні суми за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року позивачу виплачені не були. У зв`язку з незаконною бездіяльністю УПФУ у м. Маріуполь щодо невиплати заборгованості з пенсійних виплат, позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 200/11329/18-а, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність УПФУ у м. Маріуполі щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року та зобов`язано нарахувати та виплатити пенсію з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року. Отже, незаконну бездіяльність встановлено рішенням суду, внаслідок чого позивач вважає, що їй завдану моральну шкоду. Припинивши виплату пенсії за віком з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року, позивач була позбавлена єдиного доходу для існування, що призвело до постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та інше. Неможливість придбати необхідні речі для достатнього існування призводило до постійного головного болю, приниження її гідності, коли приходилося позичати кошти в інших. Зважаючи на розмір невиплаченої позивачу пенсії за віком, який складає 49 452 грн. 40 коп., позивач також не мала можливості реалізувати своє право на достатній життєвий рівень для себе та своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 48, 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1173, 1174 ЦК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2021 року, виправлення до якого внесені ухвалою того ж суду від 06 вересня 2021року, позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 3 000 гривень компенсації у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Не погоджуючись з рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2021 року, позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галемський С.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення змінити, збільшити суму, що підлягає стягненню з 3000 до 49452,40 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення є необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до невірного визначення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню.

Висновок суду першої інстанції щодо вказаного розміру грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених позивачу, не у повній мірі відповідає обставинам справи, оскільки до теперішнього часу відповідач - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України не виконав рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року у справі № 200/11329/18-а, оскільки не виплатив позивачу пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року. Нарахування пенсійних виплат за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року без фактичної виплати цієї суми позивачу не є виконанням рішення суду.

Фактично, орган державної влади своєю протиправною бездіяльністю позбавив позивача права власності на майно у вигляді пенсійних виплат, чим завдав їй моральних страждань, розмір компенсації за які, керуючись принципами розумності та справедливості, а також беручи до уваги об`єктивні обставини справи, не може бути менше заявленої позивачем суми у розмірі 49452,40 грн.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Апелянт звертає увагу суду на те, що позбавлення людини коштів для існування і є причиною моральних і душевних страждань позивача. При цьому ОСОБА_1 вважає, що не є обов`язковим надання письмових доказів у вигляді медичних довідок про погіршення стану здоров`я та фізичний стан позивача, оскільки, в першу чергу, суд при ухваленні рішення повинен керуватися своїм внутрішнім переконанням , не позбавленим принципів людяності.

Судом першої інстанції не приділено належної уваги і на втручання державного органу в право позивача на мирне володіння майном, що призвело до моральних та матеріальних страждань позивача.

Відповідно по положень статті 360 ЦПК України відповідачі не скористалися правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Галемського С.М., який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23 січня 2013 року має право на одержання пенсії. Згідно з довідкою від 26 вересня 2017 року ОСОБА_1 взята на облік внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року визнано протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року. Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року.

Відповідно до довідки УПФУ у м. Маріуполі від 13 січня 2021 року, ОСОБА_1 нараховано пенсію за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2018 року. Дані щодо виплати пенсії у зазначений період відсутні. (а.с. 8-9)

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 вищезазначену справі № 9901/377/18.

Вказана протиправність в даному випадку встановлена рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 200/11329/18-а, яке набрало законної сили.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених нею внаслідок тривалого порушення відповідачем Конституції України та Законів України, невиконання обов`язків, що покладені на нього державою, і, як наслідок, порушення її прав на належне пенсійне забезпечення, на яке вона має законне право, порушення її на права мирно володіти належним їй майном, права на належний життєвий рівень, оскільки відповідач безпідставно протягом тривалого часу не виплачував їй пенсію, чим фактично позбавив позивача єдиного засобу до існування, що ставило її у становище на межі виживання, вона вимушена була брати кошти у борг, відчувала приниження, хвилювання та тревогу.

Враховуючи характер та обсяг душевних та фізичних страждань позивача, факт приниження її честі і гідності, колегія суддів вважає визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у 3000 грн співмірним, таким, що визначений з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та вірно визначився із розміром моральної шкоди.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на порушенні судом норм матеріального чи процесуального права, а зводяться до незгоди позивача із ухваленим рішенням з якого вбачається, що судом перевірено обставини справи, надані докази, і зроблено мотивований висновок, що відповідає положенням статей 89, 263, 264 ЦПК України.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, аналогічні обставинам, викладеним в позовній заяві, яка була проаналізована судом першої інстанції, і не спростовують обґрунтованого та правильного по суті висновку суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Галемський Сергій Миколайович - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 01 жовтня 2021 року.

Судді: