СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-1184/11

пр. № 2/759/87/21

29 вересня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участі секретарів - Немировської А.М., Медвідчук В.В., Дроги Т.О., Марус А.О., Зубченко М.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

третьої особи - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа: ОСОБА_5 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

29.10.2004 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності та просила поділити спільне сумісне майно, взнавши за нею право власності на ј частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 і ј частину земельної ділянки площею 0,0503 га.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.12.2004 р. позовні вимоги задоволено частково. За ОСОБА_1 визнано право власності на 1/6 частину даного будинку та 1/6 частину даної земельної ділянки. За ОСОБА_3 визнано право власності на 1/3 частину даного будинку та 1/3 частину даної земельної ділянки.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 21.03.2005 р. дане рішення суду скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5

08.07.2005 р. ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ належної частки із спільної часткової власності.

14.05.2007 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності.

09.06.2009 р. ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги про визнання права власності.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09.07.2009 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, виділено та визнано за нею право власності на 1/6 частину приміщень, площею 14,35 кв.м. та добудованих до будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частину земельної ділянки, площею 502,5 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено належну ОСОБА_3 частку із спільної часткової власності будинку АДРЕСА_1 з наступними приміщеннями: веранда розміром 9,2 кв.м., коридор розміром 7,8 кв.м., кухня розміром 10,5 кв.м, кімната розміром 15 кв.м., кімната розміром 10,2 кв.м. та визнати за ним право власності на 5/6 частини будинку, площею 71,75 кв.м. та на 5/6 частини земельної ділянки, площею 502,5 кв.м. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Виділено належну ОСОБА_5 1/2 частку із спільної часткової власності будинку АДРЕСА_1 з наступними приміщеннями: веранда розміром 9,2 кв.м., коридор розміром 7,8 кв.м., кухня розміром 10,5 кв.м, кімната розміром 15 кв.м., кімната розміром 10,2 кв.м. Проведено розділ земельної ділянкиі і виділ ділянки спільного користування площею 10,10 кв.м. (10,10 кв.м. х 1,0 кв.м.) і колодязь загального користування, який на плані означений точкою К. Ділянка спільного користування 10,10 м. х 1,0 м., площею 10,1 кв.м. виділяється співвласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для обслуговування стіни будинку і балкону та проходу по ділянці з урахуванням існуючого порядку користування будинком співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . При цьому лінії розділу земельної ділянки проведено таким чином: від точки А, яка розташована на межі ділянки по АДРЕСА_1 та поділяє її на відрізки 17,15м. та 29,16м. взвдовж стіни будинку в точку Б, яка розташована на стіні будинку на відстані 8,93м. від рогу будинку; від точки Б по лінії розділу будинку, який склався на час проведення дослідження експертом, у точку В, яка розташована на стіні будинку на відстані 7,9 кв.м. від правого рогу; від точки В перпендикулярно стіні будинку 3,5м. у точку Г; від точки Г вздовж стіни будинку у точку д, яка розташована на боковій межі ділянки та поділяє її на відрізки 27,1м. та 18,49 м.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 15.10.2009 р. дане рішення суду було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

20.09.2012 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про залишення його зустрічного позову без розгляду.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 20.09.2012 р. позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 20.09.2012 р. позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

20.09.2012 р. відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задоволено, визначено порядок користування будинком АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_5 приміщення: 1. 1-1 коридор площею 11,3 кв.м. 2. 1-2 коридор площею 3,8 кв.м. 3. 1-3 кухня площею 10,5 кв.м. 4. 1-4 житлова кімната площею 10,2 кв.м. 5. 1-5 житлова кімната площею 15,0 кв.м. 6. 1-6 ванна площею 3,2 кв.м. 7. 1-7 вбиральня площею 2,6 кв.м. 8. 1-8 житлова кімната площею 11,5 кв.м., загальною площею 68, 1 кв.м. Виділено в користування ОСОБА_3 приміщення: 1. 2-1 коридор площею 3,4 кв.м. 2. 2-2 коридор площею 7,3 кв.м.3. 2-3 санвузол площею 5,1 кв.м.4. 2-4 кухня площею 12,6 кв.м.5. 2-5 житлова кімната площею 11,9 кв.м. 6. 2-6 житлова кімната площею 11,9 кв.м.7. 2-7 житлова кімната площею 14,2 кв.м. 8. 2-8 житлова кімната площею 15,7 кв.м. 9. веранда площею 4.0 кв.м., загальною площею 86,1кв.м. Поділено земельну ділянку площею 0,1005га по АДРЕСА_1 згідно ;технічної документації щодо розподілу земельної ділянки (кадастровий номер 8 000 000 000:75:142:0032), виготовленої КП «Київський інститут земельних відносин», відповідно до якої ОСОБА_3 виділяється у власність ділянка 1 -(1-2-3-4-5-12-11-10-9-1) -площею 535 кв.м., ОСОБА_5 виділяється земельна ділянка 2 -(6-7-8-10-11-12-13-6) -площею 455кв.м., ділянка 3 -(5-6-15-14-13-12-5) -площею 14 кв. м. залишається у спільній частковій власності.

Однак, відповідно до ухвали Коллегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м.Києва ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 20.09.2012 р. про залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа: ОСОБА_5 про визнання права власності скасовано, а справу направлено для родовження розгяду до суду першої інстанції.

Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 29.05.2017 р. цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання права власності прийнято до провадження суддею Войтенко Ю.В.

Згідно до розпорядження №1379 від 15.08.2017 р. в зв`язку з відпусткою пов`язаною з пологами та ваітністю судді Войтенко Ю.В. дану справу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Згідно до протоколу повторного автоматизованго розпоідлу судової справи між суддями дану цивільнуу справу передано для розгляду судді П`ятничук І.В.

За ухвалою від 21.08.2017 р. дана цивільна справа прийнята до провадження суддею П`ятничук І.В.

18.10.2017 р. ОСОБА_1 подано уточнення до позовної заяву, відопвідно до яких остання просить визнати сільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних долях частину житлового будинку по АДРЕСА_1 а саме: приміщення 2-1 коридор площею 3,4 к.м., 2-2 коридор площею 7,3 кв.м., 2-3 санвузол площею 5,1 кв.м., 2-4 кухню площею 12,6 кв.м., 2-5 житлову кімнату площею 11,9 кв.м., 2-6 житлову кімнату площею 11,9 кв.м., 2-7 житлову кімнату площею 14,2 кв.м., 2-8 житлову кімнату площею 15,7 кв.м., 2-9 веранду площею 4,0 кв.м., загальною площею 86,1 кв.м. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних долях частину земельної ділянки площею 0,1005 га ( кадастровий номер 8 000 000 000:75:142:0032) по АДРЕСА_1 , а саме, діялнку 1 - ( 1-2-3-4-5-12-11-10-9-1) площею 535 кв.м. Визнати спільною частковою власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних долях частину земельної ділянки площею 0,1005 га ( кадастровий номер 8 000 000 000:75:142:0032) по АДРЕСА_1 , а саме, діялнку 3 ( 5-6-15-14-13-12-5) загальною площею 14 кв.м.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 28.02.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві та в заяві про нормативне обгрунтування позовних вимог. Вказували на те, що що в період шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 28.12.1991р. і від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 15.06.1998 року ними була придбана 1/2 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом 1998-2000 року вони здійснили перебудову своєї частини будинку та добудували другий поверх за спільні кошти. 18.06.2000 року відповідач одержав державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,1005 га, що розташована в АДРЕСА_1 . Оскільки частина будинку розташована на даній земельній ділянці, вона також є їх спільною сумісною власністю. З травня 2003 року в будинку АДРЕСА_1 вона не проживає, не несе витрат по його утриманню. Враховуючи наведене, просили заявлені позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити вказуючи на те, що він- ОСОБА_3 був співвласником квартири по АДРЕСА_2 , в 1998 р. в компенсацію вартості його частини квартири за даною адресою його мати ОСОБА_8 надала йому 9500 грн. за які фактично і була придбана Ѕ частина спірного будинку, який в подальшому було добудовано і відремонтовано виключно за кошти його, його матері ОСОБА_9 та сестри ОСОБА_10 . Зазначав, що в період купівлі будинку він перебував з позивачкою в зареєстрованому шлюбі, але з травня 2003 року в спірному будинку позивачка залишила його і з тих пір він проживає разом з сином, при цьому він несе всі витрати по утриманню будинку і прибудинкової території. Добудову до своєї частини будинку він робив сам. За весь час з моменту придбання будинку, проведення в ньому ремонту відповідачка практично не проживала в спірному будинку і ніякої допомоги не надавала. Тим більше не приймала участі у будівництві добудови, здійсненої ним за власні кошти. Тому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, вказував, що дійсно їх мати ОСОБА_8 в 1998 р. в якості компенсації їх частини в квартирі по АДРЕСА_2 надала їм по 9500 грн. за які вони придбали спірний будинк по Ѕ частині кожному. Зазначав, що ремонтні роботи в будинку проводились за кошти відповідача, позивач участі не приймала. В подальшому в судові засідання не з`явився. Просив справу розглянути в його відсутності, що суд вважає за можливе.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін, представників, пояснення свідка ОСОБА_8 , вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1991 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_11 , 1992 року народження.

Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 19 червня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., кожному із них належить по 1/2 частини будинку.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого 18 січня 2000 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності 1/2 земельної ділянки площею 0,1005 га на підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 09.09.1999 року №6/508. Землю передано для обслуговування жилого будинку і господарських будівль. ОСОБА_5 також належить 1/2 земельної ділянки площею 0,1005 га.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.09.2012 р. відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задоволено, визначено порядок користування будинком АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_5 приміщення: 1. 1-1 коридор площею 11,3 кв.м. 2. 1-2 коридор площею 3,8 кв.м. 3. 1-3 кухня площею 10,5 кв.м. 4. 1-4 житлова кімната площею 10,2 кв.м. 5. 1-5 житлова кімната площею 15,0 кв.м. 6. 1-6 ванна площею 3,2 кв.м. 7. 1-7 вбиральня площею 2,6 кв.м. 8. 1-8 житлова кімната площею 11,5 кв.м., загальною площею 68, 1 кв.м. Виділено в користування ОСОБА_3 приміщення: 1. 2-1 коридор площею 3,4 кв.м. 2. 2-2 коридор площею 7,3 кв.м.3. 2-3 санвузол площею 5,1 кв.м.4. 2-4 кухня площею 12,6 кв.м.5. 2-5 житлова кімната площею 11,9 кв.м. 6. 2-6 житлова кімната площею 11,9 кв.м.7. 2-7 житлова кімната площею 14,2 кв.м. 8. 2-8 житлова кімната площею 15,7 кв.м. 9. веранда площею 4.0 кв.м., загальною площею 86,1кв.м. Поділено земельну ділянку площею 0,1005га по АДРЕСА_1 згідно ;технічної документації щодо розподілу земельної ділянки (кадастровий номер 8 000 000 000:75:142:0032), виготовленої КП «Київський інститут земельних відносин», відповідно до якої ОСОБА_3 виділяється у власність ділянка 1 -(1-2-3-4-5-12-11-10-9-1) -площею 535 кв.м., ОСОБА_5 виділяється земельна ділянка 2 -(6-7-8-10-11-12-13-6) -площею 455кв.м., ділянка 3 -(5-6-15-14-13-12-5) -площею 14 кв. м. залишається у спільній частковій власності.

Судом встановлено, що на момент придбання будинку сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі і в цьому будинку постійно проживають відповідач ОСОБА_3 та його син ОСОБА_12 , 1992 року народження.

З травня 2003 року позивачка залишила спірний будинок та перейшла проживати в квартиру АДРЕСА_3 , де їй належить на праві власності 1/3 частина квартири.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 її рідні сини. Вона надала їм кошти на придбання будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , як компенсацію вартості належних їм частини в квартирі по АДРЕСА_2 в розмірі 18000 грн. В подальшому вона надавала кошти на придбання дверей та сантехічного обладнання в будинок. Будинок синами був придбаний в рівних частках по 1/2 частині, на яку вона передала гроші лише своєму сину ОСОБА_3 , а не позивачці, яка з сином не проживала і залишила дитину на вихованні сина. Підтвердила, що частина будинку, що належить відповідачу, після придбання була добудована сином ОСОБА_3 .

Покази свідка не викликають у суду сумнівів в їх достовірності, оскільки вони є послідовними, непротиречивими та такими, що відповідають і поясненням сторін які неодноразово надавались при розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п.1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК, тобто з 1 січня 2004 року.

Спірний будинок в даному випадку придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судом необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, в даному випадку слід керуватися Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Так, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) вказує на те, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку; ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними; ст. 24 КпШС визначала що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них; ст. 25 КпШС якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презупцію виникнення права спільної сумісної власності.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презупцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презупція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презупція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року № 6-79 цс 13 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.

В даному випадку з сторони позивача не надано доказів, які б свідчили про наявність у подружжя спільних грошових заощаджень у розмірі, достатньому для придбання спірного нерухомого майна чи участі позивача особистими коштами у його придбанні, що свідчить про необґрунтованість висновків позивача про доведеність позовних вимог про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР).

При цьому, як роз`яснено п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Разом з тим, жодного належного доказу про джерела і часу проведення добудови спірного домоволодіння суду не надано.

Також слід зауважити, що після винесення рішення суду від 20.09.2012 р. яким серед іншого виділено в користування ОСОБА_3 приміщення: 1. 2-1 коридор площею 3,4 кв.м. 2. 2-2 коридор площею 7,3 кв.м.3. 2-3 санвузол площею 5,1 кв.м.4. 2-4 кухня площею 12,6 кв.м.5. 2-5 житлова кімната площею 11,9 кв.м. 6. 2-6 житлова кімната площею 11,9 кв.м.7. 2-7 житлова кімната площею 14,2 кв.м. 8. 2-8 житлова кімната площею 15,7 кв.м. 9. веранда площею 4.0 кв.м., загальною площею 86,1кв.м. та визначення позивачем вказаних приміщень, як спірних, які вона просить визнати спільною сумісною власністю її та відповідача, позивачем не надано доказів що вказане майно існувало в даному вигляді на час припинення ведення спільного господарства між сторонами в 2003 р.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони та їх представники, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 23, 25 КпШС України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа: ОСОБА_5 про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя : І.В.П`ятничук