РІШЕННЯ

Іменем України

23.09.2021 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої-судді Мартьянової С.М.

при секретарі Галімурки О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про стягнення завданої моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про стягнення завданої моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі наказу начальника ГУ ДФС у Львівській області від 29.06.2016 року №253-0 «Про звільнення» його звільнено з посади начальника управління внутрішнього аудиту та контролю ГУ ДФС у Львівській області у зв`язку із структурними змінами та скороченням штатної чисельності Головного управління ДФС у Львівській області відповідно до п.1 ч. 1 ст.40 КпАП України. Не погодившись із вказаним наказом, позивачем його оскаржено до Львівського окружного адміністративного суду. Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2342/16 від 12.01.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано даний наказ та поновлено позивача на посаді начальника управління внутрішнього аудиту Головного управління ДФС у Львівській області з 30.06.2016 року. Стягнуто з Головного управління ДФС у Львівській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 52 589,84 грн. з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Крім того, зазначає, що постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання. 20.10.2017 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області Курманом Б.Г. відкрито виконавче провадження ВП №54950492 щодо виконання виконавчого листа №813/2342/16 від 12.01.2017р. Дану постанову про відкриття виконавчого провадження скеровано для виконання боржнику ГУ ДФС у Львівській області та встановлено строк для виконання 3 робочих дні. Однак дані вимоги не виконані, у зв`язку з наведеним на боржника ГУ ДФС у Львівській області накладено штраф у розмірі 5100 грн. В подальшому, постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курмана Б.Г. про накладення штрафу від 18.12.2017р. у виконавчому провадженні ВП 54950492, за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк вимог виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду 12.01.2017р. №813/2342/16 на боржника ГУ ДФС у Львівській області накладено штраф на суму 10 200 грн. Враховуючи наведене, позивач звернувся із заявою в правоохоронні органи. Однак, незважаючи на негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, Головним управлінням ДФС у Львівські області видано наказ 18.01.2018 року №35-о «Про поновлення на роботі» аж через 1 рік, з яким позивача ознайомлено під підпис лише 12.11.2019 року. Крім того, позивач зазначає, що згідно виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом у справі №813/2342/16 від 12.01.2017 року, ДКСУ у Львівській області у листопаді 2017 року здійснено безспірне списання коштів в сумі 52 589,84 грн. з рахунку Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 (за вимушений прогул за період з 30.06.2016р. по 12.01.2017р.) Однак, Головним управлінням ДФС у Львівській області у Звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за червень 2016 року - січень 2017 року (з 30.06.2016 року день після звільнення по день ухвалення рішення у справі 12.01.2017 року) не включено ОСОБА_1 як застраховану особу, не відображено нараховану і виплачену ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 52 589,84 грн. та не здійснено нарахування єдиного внеску із суми виплаченої зарплати. Наказом Головного управління ДФС у Львівській області №646-0 від 12.11.2019 року «Про звільнення» ОСОБА_2 звільнено 12.11.2019 року у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управління ДПС у Львівській області. 23.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області із заявою про виплату заробітної плати за вимушений прогул за період з 12.01.2017 року по 12.11.2019 року (по день фактичного поновлення на роботі), проте станом на сьогодні вказана заява не розглянута.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що моральна шкода (компенсація) має бути розрахована в розмірі середньоденного заробітку за кожен місяць вимушеного прогулу за період з 30.06.2016 року по 12.11.2019 року, тобто по день фактичного поновлення позивача на роботі. Отже, 842 (робочих днів) х 386, 69 грн. (середньоденний заробіток) = 325 592, 98 грн. з огляду на наступне. Тобто період від незаконного звільнення до фактичного поновлення позивача на посаді за судовим рішенням, що набрало законної сили становить - 40 місяців та 12 днів, тобто - 842 робочих дні. Зокрема, в постанові Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2342/16 від 12.01.2017 року зазначено, що згідно довідки Головного управління ДФС у Львівській області №05-32-355 від 27.07.2016 року розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 становить 386, 69 грн. А тому позивач вважає, що моральна шкода (компенсація) має бути розрахована в розмірі середньоденного заробітку за кожен місяць вимушеного прогулу за період з 30.06.2016 року по 12.11.2019 року (день фактичного поновлення позивача на роботі). Отже, 842 робочих дні х 386,69 грн. (середньоденний заробіток) = 325 592,98 грн. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 вважає суму в розмірі 325 592,98 грн. (триста двадцять п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні 98 кой.) справедливою моральною компенсацією, яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Представник відповідача Головного управління ДПС у Львівській області 10.03.2020 року звернувся до суду з відзивом на позовну заяву. Згідно якого представник відповідача не погоджується із наведеними позивачем обставинами та правовими обставинами позову, враховуючи наступне. Наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 18.01.2018 року №35-о «Про поновлення на роботі», ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління внутрішнього аудиту ГУ ДФС у Львівській області. Однак, звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення завданої моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення, позивач зазначає відповідачем Головне управління ДПС у Львівській області. Відтак Головне управління ДФС у Львівській області з метою виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 року прийнято наказ від 18.01.2018 року №35-о «Про поновлення на роботі», Головним управлінням ДФС у Львівській області згідно виконавчого провадження №54950492 було поновлено ОСОБА_1 на посаді та з ГУ ДФС у Львівській області було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52 589, 84 грн. Враховуючи наведене вважає, що ОСОБА_1 не доведено якими діями Головного управління ДПС у Львівській області позивачу було завдано моральної шкоди. Сам факт наявності судових рішень, яким скасовано наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 26.06.2016 року №253-о №813/2342/16 в розмірі 52 589, 84 грн., не свідчить про завдання особі моральної шкоди. Також обрахунок позивачем розміру моральної шкоди 325 592, 98 грн. виходячи із середньоденного заробітку є протиправним та таким, що суперечить засадам розумності та справедливості.

В подальшому, представником відповідача Головного управління ДПС у Львівській області 07.08.2020 року та 18.02.2021 року подані додаткові пояснення щодо викладених обставин у справі. Зокрема, представник відповідача не погоджується із наданим позивачем розрахунком середнього заробітку за кожен місяць вимушеного прогулу у розмірі 325 592, 98 грн. Середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Однак, відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Однак, позивач розмір моральної шкоди обраховує у розмірі середнього заробітку за правилами визначеними Порядком № 100, що не відповідає вимогам встановленим постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц зазначено, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. З ст. 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену у вказаних вище судових рішеннях, при визначенні розміру моральної шкоди судами не враховувались вимоги Порядку № 100.

Ухвалою судді 10.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою підготовчого судового засідання 06.07.2021 року залучено до участі у даній справі співвідповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ).

За результатами проведеного підготовчого судового засіданні 06.09.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судове засідання подали письмові заяві про розгляд справи у їх відсутності, просять задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача Головного управління ДПС у Львівській області 10.03.2020 року звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

В судове засідання представник відповідача Головного управління ДФС у Львівській області не з`явився, свого відношення до позову не надав, про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, що стверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно частин 1 та 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача та відповідача, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, поданий відзив та письмові пояснення, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом начальника ГУ ДФС у Львівській області від 29.06.2016 року №253-0 «Про звільнення» ОСОБА_2 звільнено з посади начальника управління внутрішнього аудиту та контролю ГУ ДФС у Львівській області у зв`язку із структурними змінами та скороченням штатної чисельності Головного управління ДФС у Львівській області відповідно до п.1 ч. 1 ст.40 КпАП України. Не погодившись із вказаним наказом, позивачем його оскаржено до Львівського окружного адміністративного суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2342/16 від 12.01.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 29.06.2016 року №253-о «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішнього аудиту Головного управління ДФС у Львівській області з 30.06.2016 року. Стягнуто з Головного управління ДФС у Львівській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 52 589,84 грн. з урахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць вернуто до негайного виконання.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017 року Постанову Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2342/16 від 12.01.2017 року залишено без змін.

На виконання вказаної постанови Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №813/2342/16 від 12.01.2017р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішнього аудиту ГУ ДФС у Львівській області.

На підставі заяви ОСОБА_1 20.10.2017 року старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області Курманом Б.Г. відкрито виконавче провадження ВП №54950492 щодо виконання вказаного вище виконавчого листа №813/2342/16 від 12.01.2017р. Дану постанову про відкриття виконавчого провадження скеровано для виконання боржнику ГУ ДФС у Львівській області та встановлено строк для виконання 3 робочих дні.

Вимогою старшого державного виконавця №13835 від 01.11.2017 року зобов`язано боржника ГУ ДФС у Львівській області повідомити держаного виконавця про виконання рішення суду і надати документи, які підтверджують виконання протягом 3 робочих днів з моменту отримання вимоги.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курмана Б.Г. про накладення штрафу від 27.11.2017р. у виконавчому провадженні ВП №54950492, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем вимог виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 р. №813/2342/16 на боржника ГУ ДФС у Львівській області накладено штраф у розмірі 5100 грн. Цією ж постановою боржнику надано 3 робочих дні для виконання рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Курмана Б.Г. про накладення штрафу від 18.12.2017р. у виконавчому провадженні ВП 54950492, за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк вимог виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду 12.01.2017р. №813/2342/16 на боржника ГУ ДФС у Львівській області накладено штраф на суму 10 200 грн.

Не погодившись із вищевказаними постановами державного виконавця про накладення штрафів за невиконання судового рішення без поважних причин Головне управління ДФС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про скасування постанов про накладення штрафу. У задоволенні заявлених вимог відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням, ГУ ДФС у Львівській області подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 року по справі №813/4576/17 (№857/1283/18) за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області, третя соба, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про скасування постанов - апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області - залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року в адміністративній справі №813/4576/17 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанов залишено без змін. Не погоджуючись із вищевказаною постановою суду апеляційної інстанції, ГУ ДФС у Львівській області подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду : 21.01.2019 року по справі №813/4576/17 за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на гедмет спору ОСОБА_1 , про скасування постанов Головному управлінню ДФС у Львівській області відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. З наведених підстав ОСОБА_1 звернувся із заявою в правоохоронні органи. Зокрема, в провадженні слідчого відділу Прокуратури Львівської області перебувало кримінальне провадження №0000316, внесене до Єдиного реєстру досудових слідувань 10.10.2017 року за фактом невиконання службовими особами Головного управління ДФС у Львівській області постанови Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2342/16 від 12.01.2017р. про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішнього аудиту Головного управління ДФС у Львівській області за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, яке на даний час скеровано для подальшого досудового розслідування до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м.Львові.

Незважаючи на негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, Головним управлінням ДФС у Львівські області видано наказ 18.01.2018 року №35-о «Про поновлення на роботі» аж через 1 рік, з яким позивача ознайомлено під підпис лише 12.11.2019 року.

Згідно виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом у справі №813/2342/16 від 12.01.2017 року, ДКСУ у Львівській області у листопаді 2017 року здійснено безспірне списання коштів в сумі 52 589,84 грн. з рахунку Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 (за вимушений прогул за період з 30.06.2016р. по 12.01.2017р.) Однак, Головним управлінням ДФС у Львівській області у Звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за червень 2016 року - січень 2017 року (з 30.06.2016 року день після звільнення по день ухвалення рішення у справі 12.01.2017 року) не включено ОСОБА_3 як застраховану особу, не відображено нараховану і виплачену ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 52 589,84 грн. та не здійснено нарахування єдиного внеску із суми виплаченої зарплати.

Наказом Головного управління ДФС у Львівській області №646-0 від 12.11.2019 року «Про звільнення» ОСОБА_2 звільнено 12.11.2019 року у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управління ДПС у Львівській області. 23.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області із заявою про виплату заробітної плати за вимушений прогул за період з 12.01.2017 року по 12.11.2019 року (по день фактичного поновлення на роботі), проте станом на сьогодні вказана заява не розглянута.

Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 року по справі №521/1892/18 (провадження № 61-39740св18) висловив наступну правову позицію, а саме: Частина 1 статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженім ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18),від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження М 61- 12857св18).

За таких обставин, суд прийшов висновку, що рішення суду фактично виконано з виданням наказу ГУ ДФС у Львівській області 18 січня 2018 р., оскільки саме в наказі від 18.01.2018 р. № 35-0 зазначено, про поновлення ОСОБА_1 з 30 червня 2016 року на посаді начальника управління внутрішнього аудиту Головного управління ДФС у Львівській області.

Як встановлено судом, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 року у справі №380/1060/20 (номер провадження А/857/10850/20) ОСОБА_1 не ознайомлено з цим наказом ані під підпис, ані не скеровано його засобами поштового зв`язку з описом вкладення та повідомленням про вручення, крім того, виконання рішення про поновлення на роботі неможливо вважати закінченим лише з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі, а й слід врахувати фактичний допуск працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Головним управлінням ДФС у Львівській області видано наказ від 18.01.2018 року №35-о «Про поновлення на роботі» про поновлення на посаді начальника управління аудиту та контролю ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_1 , з яким останнього ознайомлено під підпис лише 12.11.2019 року. Відтак період від незаконного звільнення до фактичного поновлення позивача на посаді за судовим рішенням, що набрало законної сили становить 842 робочих днів.

В постанові Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2342/16 від 12.01.2017 року зазначено, що згідно довідки Головного управління ДФС у Львівській області №05-32-355 від 27.07.2016 року розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 становить 386, 69 грн. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, а саме, що моральна шкода (компенсація) має бути розрахована в розмірі середньоденного заробітку за кожен місяць вимушеного прогулу за період з 30.06.2016 року по 12.11.2019 року, тобто по день фактичного поновлення позивача на роботі. Отже, 842 (робочих днів) х 386, 69 грн. (середньоденний заробіток) = 325 592, 98 грн.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» (справа № 1-13/2013), аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 02 листопада 2016 року (№ 6-1395цс16), вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відносяться до вимог щодо порушення законодавства про оплату праці та відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 року у справі №380/1060/20 (номер провадження А/857/10850/20) апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 року у справі №380/1060/20 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області, (, адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35) на користь ОСОБА_1 273 003, 14 грн. (двісті сімдесят три тисячі три гривні 14 копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як встановлено судом, внаслідок незаконного звільнення і тим самим позбавлення позивача права на працю, на отримання в період вимушеного прогулу заробітної плати позивачу було завдано моральних страждань, які виразилися в порушенні його звичного життєвого укладу, в переживаннях, пов`язаних із протиправними діями щодо нього, необхідністю звертатися до суду за захистом свого порушеного права, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між протиправними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, втрат немайнового характеру, є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує ступінь порушення прав позивача внаслідок незаконного наказу, який став підставою для його звільнення з займаної посади, порушення конституційного права на працю, вимушених змін в його життєвих стосунках, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення порушеного права, зокрема, і в судовому порядку, що змусило його турбуватися, що із врахуванням розумності та справедливості є підставою для визначення моральної шкоди у зазначениму позивачем розмірі 325 592, 98 грн.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судовий збір на корить позивача.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 206, 264, 265, 268, 274, 275, 279, 280, 281 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (, адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд.35) та Головного управління ДФС у Львівській області (, адреса: 79003, м.Львів, вул. Стрийська, 35) солідарно на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 325 592 (триста двадцять п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні) грн. 98 коп. в рахунок компенсації моральної шкоди.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 1 627 (одну тисячу шістсот двадцять сім гривень) грн. 97 коп. судового збору.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 1 627 (одну тисячу шістсот двадцять сім гривень) грн. 97 коп. судового збору.

Сторони у справі:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Головне управління ДПС у Львівській області (, адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд.35);

Головне управління ДФС у Львівській області (, адреса: 79003, м.Львів, вул. Стрийська, 35).

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Повний текст рішення виготовлено 01.10.2021 року.

Суддя Мартьянова С.М.