Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 753/311/17

провадження № 61-10440св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О.М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Гуля В. В., Сушко Л. П., Сліпченка О. І., від 19 травня 2021 року.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 січня 2015 року близько 8:25 годин водійОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком обгону не переконавшись, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем «Lexus GX470», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року у справі № 753/19277/15-п відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, але провадження у адміністративній справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року у справі № 753/19272/15-п адміністративне провадження відносно водія ОСОБА_1 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Позивач вказував, що в результаті протиправних дій ОСОБА_2 було пошкоджено належний йому автомобіль «Lexus GX470», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до звіту № 10744 від 26 січня 2015 року про вартість матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу внаслідок його пошкодження, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 818 103, 19 грн, при цьому ринкова вартість цього транспортного засобу на момент ДТП становила 687 635, 40 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до полісу № АІ/5867773, предметом якого був автомобіль відповідача. 28 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» досягли згоди про розмір страхового відшкодування у розмірі 43 000, 00 грн, яке було виплачено позивачу страховиком.

Із урахуванням зазначеного, із урахуванням положень статті 1194 ЦК України, позивач просив позов задовольнити, стягнути із відповідача на його користь 645 135, 40 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди, а також 4 000, 00 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та 6 451, 35 грн судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Колесника О. М. від 27 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 500 грн франшизи, 4 000, 00 грн судових витрат

на надання професійної правничої допомоги, 768, 40 грн судового збору,

а всього 5 268, 40 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року у справі № 753/19277/15-п ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, але провадження у адміністративній справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказана обставина не є реабілітуючою для відповідача і тягне за собою настання цивільно-правових наслідків.

Районний суд виходив із того, що у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 645 135, 40 грн як різниці між фактичним розміром матеріальної шкоди і сплаченою страховою виплатою необхідно відмовити, як такої, що не ґрунтується на законі, оскільки транспортний засіб позивача є фізично знищеним, тому позивачу як власнику цього пошкодженого автомобіля відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, однак саме такої позовної вимоги він не заявляв, доказів щодо вартості свого автомобіля до та після ДТП також надано не було. При цьому позивач повністю погодився з розміром страхової виплати і будь-яких вимог до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» не ставив.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що оскільки страховим полісом № АІ/5867773 визначено розмір франшизи 500 грн, тому вказану суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 червня

2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди скасовано

та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 309 121, 29 грн

у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди.

Відповідно до звіту № 10744 від 26 січня 2015 року про вартість матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу внаслідок його пошкодження, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 818 103, 19 грн, при цьому ринкова вартість цього транспортного засобу на момент ДТП становила 687 635, 40 грн.

Згідно висновку № 5/08-ТЗ про оцінку транспортного засобу від 26 січня 2019 року, який доданий позивачем до апеляційної скарги, є прийнятним та у встановленому законодавством порядку не спростований відповідачем, ринкова вартість автомобіля «Lexus GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у пошкодженому стані складає 329 014, 11 грн.

Враховуючи викладене та мету інституту страхування, апеляційний суд, взявши до уваги, що ліміт страхової відповідальності складає 50 000 грн за мінусом франшизи 500 грн, тобто 49 500 страхового відшкодування, різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди 358 621, 29 грн, розмір завданої шкоди визначив у сумі 309 121, 29 грн, і саме ця сума визначена такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП з урахуванням застрахованої цивільно-правової відповідальності відповідача.

Короткий зміст доводів касаційної скарги

24 червня 2021 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасуватипостанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року

і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначив неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши,

що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).

Особа, яка подала касаційну скаргу, вказує також на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також те, що суд апеляційної інстанції неналежно дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник стверджує, що районний суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення завданої шкоди, оскільки позивач звернувся до суду із метою стягнення повної вартості автомобіля, та до матеріалів справи не було долучено звіт (оцінку, експертизу) щодо визначення вартості залишків транспортного засобу. Вказана обставина була правильно проаналізована судом першої інстанції.

Відповідач наголошує на тому, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до полісу № АІ/5867773. 28 листопада 2016 року позивач та ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» досягли згоди про розмір страхового відшкодування у розмірі 43 000 грн, яке було виплачено позивачу страховиком. В указаній угоді (між страховиком та позивачем) чітко вказано, що сторони погодили розмір матеріальної шкоди, а саме 43 000 грн. Тобто, сторони не визначили розмір страхового відшкодування. Сторони визначили саме розмір матеріальної шкоди позивача внаслідок ДТП у розмірі 43 000 грн. Відповідно, позивач підтвердив матеріальну шкоду у розмірі 43 000 грн. Отже збитки, завдані внаслідок ДТП, були відшкодовані страховиком у повному обсязі.

Окрім того, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звертає увагу, що на стадії апеляційного провадження був поданий новий доказ - висновок № 5/08 від 05 серпня 2019 року щодо визначення розміру залишків транспортного засобу, який належав позивачу. Вказаний доказ взято до уваги апеляційним судом безпідставно, без урахування положень статті 78 ЦПК України. Ігнорування апеляційним судом норм процесуального закону призвело до неправильного вирішення справи по суті спору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди, призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Автомобіль «Lexus GX470», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, чорного кольору, належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 03 березня 2006 року МРЕВ-3 ДАІ ГУ-УМВС України.

Автомобіль «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 згідно інформації, яка міститься у постанові Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року.

20 січня 2015 року близько 08:25 годин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «HyundaiElantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком обгону не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Lexus GX470», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у адміністративній справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була залишена без задоволення, а постанова Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року - без змін.

Відповідно до звіту № 10744 від 26 січня 2015 року про вартість матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу внаслідок його пошкодження, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 818 103, 19 грн, при цьому ринкова вартість цього транспортного засобу на момент ДТП становила 687 635, 40 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до полісу № АІ/5867773, предметом якого був автомобіль відповідача.

28 листопада 2016 року ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» досягли згоди про розмір страхового відшкодування у розмірі 43 000, 00 грн, яке було виплачено позивачу страховиком.

Згідно висновку № 5/08-ТЗ про оцінку транспортного засобу від 05 серпня 2019 року, який доданий позивачем до апеляційної скарги, ринкова вартість автомобіля «Lexus GX470», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у пошкодженому стані складає 329 014, 11 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями пункту 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах або судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, загалом дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньої транспортної пригоди, у розмірі 309 121, 29 грн, врахувавши вартість автомобіля «Lexus GX470», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до, а також після ДТП, і взявши до уваги ліміт відповідальності страховика.

Частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд прийняв новий доказ - висновок № 5/08-ТЗ про оцінку транспортного засобу, складений 05 серпня 2019 року (після винесення судом першої інстанції рішення у справі), надавши йому оцінку як належному доказу, необхідному для правильного визначення розміру шкоди, який був завданий внаслідок ДТП.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга

статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд вирішив прийняти на стадії апеляційного розгляду справи висновок № 5/08-ТЗ про оцінку транспортного засобу від 05 серпня 2019 року, який складений після прийняття судом першої інстанції рішення у справі, а отже не міг бути поданий позивачем до суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року

у справі № 755/18006/15-ц.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно встановив обставини справи не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність оскарженого судового рішення та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

За змістом статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь
О. М. Осіян С. Ф. Хопта

В. В. Шипович