Ухвала

04 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 361/8884/15-ц

провадження № 61-15633ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, посвідчений 26 червня 2007 року секретарем виконкому Літочківської сільської ради Броварського району Київської області Трубенок Г. В. за реєстровим № 183, складений від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 вересня 2017 року - без змін.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним.

Заяву обґрунтовано тим, що 15 листопада 2017 року йому стало відомо про те, що голова Літочківської сільської ради Дасік О. В. не тільки бачив 26 червня 2007 року ОСОБА_5 , а й спілкувався із заповідачем. Крім того, секретар сільської ради Трубенок Г. В., яка посвідчувала заповіт, приступила до роботи після декретної відпустки. Звертав увагу на документи, отримані з Державного архіву Київської області, які підтверджують те, що під час проведення виборів народних депутатів України 30 вересня 2007 року, адекватність стану та дієздатність ОСОБА_5 була перевірена представниками виборчої комісії, що є доказом неправдивості показань свідків, допитаних у суді 03 березня 2016 року. Зазначав, що свідки, допитані в суді 03 березня 2016 року, давали неправдиві показання, які суперечать іншим доказам у справі. Вказував, що свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 можуть надати показання на підтвердження того, що його батько під час складання заповіту був в адекватному, дієздатному стані, міг розмовляти. Показання цих свідків спростовують покази інших свідків, допитаних судом. Зазначав, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи викликає сумніви, оскільки ґрунтується на завідомо неправдивих поясненнях позивача та показаннях свідків. Вважав, ці обставини нововиявленими та просив переглянути рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року відмовлено.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 липня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року та ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2020 року відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року - без змін.

У вересні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно відбитку штампу «Прийом громадян» подана 21 вересня 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Щодо касаційного оскарження рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Ураховуючи викладене та те, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 липня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року відмовлено, а заявник повторно оскаржив судове рішення у касаційному порядку, у відкритті касаційного провадження у справі в цій частині необхідно відмовити.

Щодо касаційного оскарження ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, у тому числі, дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції він отримав 23 серпня 2021 року, що підтверджується наданими доказами.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, його можливо поновити.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року скасувати та направити справу на новий розгляд.

Крім того, у касаційній скарзі заявник просить викликати у якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та призначити у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно із частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У пунктах 3, 4, 5, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених статтею 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою у справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, у тому числі, неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи судом не є нововиявленими обставинами, тому не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення із зазначених підстав.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

При цьому суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововияленими обставинами зводяться до посилань заявника на неправдивість показань свідків та незгоди з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи.

Також Верховним Судом враховано, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року було залишено без змін після перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях.

Верховний Суд зазначає, що заявлення клопотання про виклик свідків для належного доведення своїх позовних вимог позивач зобов`язаний здійснювати під час розгляду основної справи по суті, а не після ухвалення судового рішення, виконуючи свої процесуальні обов`язки зі змагальності процесу.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Щодо клопотань про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи та клопотання про виклик свідків

Частиною першою статті 90 ЦПК України визначено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами Глави 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Вирішення питання про призначення у справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи та виклик свідків правилами зазначеної Глави ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не відноситься.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк