Справа № 408/6073/17-ц
Провадження № 22-ц/810/570/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Залюшного О.Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Соболєва Є.О. в м. Біловодськ Луганської області,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та поділ майна,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та поділ майна, в обґрунтування якого зазначив, що він проживає разом з матір`ю та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі є пенсіонерами, ніде не працюють, підсобного господарства не мають. Позивачем на зароблені кошти придбане майно: холодильник з морозильною камерою вартістю 3800 грн, болгарка «Крафт» вартістю 360 грн, циркулярка вартістю 400 грн, бензопила «Євротек» вартістю 850 грн, газонокосарка вартістю 900 грн, електрокомпресор автомобільний вартістю 270 грн, причеп автомобільний вартістю 300 грн, лобзик вартістю 180 грн, дріль вартістю 160 грн. Вказане майно позивач використовує для ведення господарської діяльності. Позивачем та відповідачами був придбаний автомобіль «Чері Амулет» державний номер НОМЕР_1 , вартість якого складала 59920 грн, з яких 50620 грн зайняті позивачем у ОСОБА_5 , 9300 грн вкладені відповідачами після продажу старого автомобіля. При реєстрації автомобіль був оформлений на матір позивача - ОСОБА_2 через те, що у неї як пенсіонера були пільги, а коштів на оформлення автомобіля на позивача не вистачало. Тому позивач є співвласником вказаного автомобіля. Між позивачем та його вітчимом - ОСОБА_3 виник спір щодо визначення часток у сумісному майні. Позивач вважає, що сумісно придбаний автомобіль має належати йому. Вказаний автомобіль був придбаний для використання у господарчій діяльності позивача, останній утримує цей автомобіль та постійно обслуговує: ремонтує, заправляє пальним, проводить профілактичні роботи. До того ж позивач у 2013 році розрахувався за позику у розмірі 50000 грн, яку брав у ОСОБА_5 , тому доля його вкладу у придбанні автомобіля найбільша. Ураховуючи, що виділ в натурі не є можливим, оскільки автомобіль, що знаходиться у спільній власності не можна поділити без втрати цільового призначення, тому позивач згоден виплатити відповідачам компенсацію в розмірі 9300 грн.

Позивач просив визнати за ним право власності на: холодильник з морозильною камерою вартістю 3800 грн, болгарку «Крафт» вартістю 360 грн, циркулярку вартістю 400 грн, бензопилу «Євротек» вартістю 850 грн, газонокосарку вартістю 900 грн, електрокомпресор автомобільний вартістю 270 грн, причеп автомобільний вартістю 300 грн, лобзик вартістю 180 грн, дріль вартістю 160 грн; розділити спільне сумісне майно - автомобіль «Чері Амулет» державний номер НОМЕР_1 , залишивши автомобіль у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 матеріальну компенсацію у сумі 9300 грн по 4650 грн кожному; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Чері Амулет» державний номер НОМЕР_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та поділ майна задоволені частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на лобзик «Skil» вартістю 180 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , крім вимоги щодо визнання права власності Лобзик «Skil», не доведені взагалі, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , оскільки їх пояснення не підтверджуються іншими доказами.

Суд першої інстанції посилався на те, що не має значення для задоволення вимог позивача позиція щодо визнання його позову відповідачем ОСОБА_2 , оскільки, даний позов поданий на противагу вимогам відповідача ОСОБА_3 в іншому провадженні, а також у зв`язку з тим, що ця позиція не знайшла підтвердження в суді на підставі належний й допустимих доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції не заперечував той факт, що позивач є єдиною роботящою людиною у сім`ї, а відповідачі є пенсіонерами і не мали коштів на придбання майна.

Крім того, позивач вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , який підтверджував факт надання позивачу у 2010 році в борг грошових коштів в сумі 50000 грн, а також пояснення інших свідків, які підтвердили факт, що всі речі, про які йдеться в позові, придбані за рахунок позивача.

Позивач посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт визнання ОСОБА_2 позовних вимог та факт того, що позивач неодноразово на протязі 5 років розгляду його позову заявляв клопотання про об`єднання позовів, проте жодне клопотання судом першої інстанції не було розглянуто.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 29 червня 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву до суду не надходило.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі та апеляційну скаргу 30 липня 2021 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 174, 170).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримав 30 липня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 175).

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позов ОСОБА_1 поданий на противагу вимог ОСОБА_3 , стосовно яких вже ухвалені судові рішення та є недовденим.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг проти України", а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12 квітня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року, за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя було визнане право власності на майно, а саме: автомобіль «Чері Амулет» державний номер НОМЕР_1 вартістю 50000 грн, електрокомпресор автомобільний вартістю 270 грн, гуму автомобільну зимову 165х14 (4 шт.) вартістю 1950 грн, бензопилу «Тайга» вартістю 1100 грн, газонокосарку вартістю 900 грн, телевізор «Самсунг» вартістю 2700 грн, тюнер супутникового телебачення (1 шт.) вартістю 500 грн, супутникову антену (1 шт.) вартістю 500 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 750 грн, електрочайник вартістю 160 грн, мікрохвильову піч «Скарлет» вартістю 500 грн. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно та виділено його, а саме: причеп автомобільний вартістю 500 грн; електроінструмент: болгарка вартістю 780 грн; циркулярка вартістю 400 грн, дрель вартістю 650 грн; лобзик вартістю 400 грн; паяльник для зварки труб вартістю 380 грн; газовий котел опалення вартістю 1900 грн; газова колонка «Юнкерс» вартістю 1300 грн; ванна вартістю 700 грн; вмивальник вартістю 300 грн, унітаз вартістю 450 грн; кухонні меблі вартістю 4000 грн; пральна машинка (автомат) вартістю 2800 грн; холодильник з морозильною камерою вартістю 3800 грн; тюнер супутникового телебачення (1 шт.) вартістю 500 грн; супутникову антенну (1 шт.) вартістю 500 грн; м`які меблі (2 кресла та диван) вартістю 3500 грн; палас вартістю 400 грн; металопластикові вікна (6шт.) вартістю 9500 грн; двері металеві вартістю 1100 грн; м`які меблі (2 кресла та диван) вартістю 4000 грн; палас (5 х 4.5) вартістю 500 грн; меблевий гарнітур вартістю 2000 грн; килим (3,5 х 2,0) вартістю 200 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 3500 грн; DVD плеєр вартістю 380 грн; килим (3,0 х 1,5) вартістю 200 грн; палас (3 х 4) вартістю 800 грн; мобільний телефон «NOКІА» вартістю 500 грн; матрац спальний (2 шт.) вартістю 1900 грн; електропраска «Самсунг» вартістю 150 грн; газова плита (4-х комфорочна) вартістю 1200 грн; електропіч вартістю 400 грн; холодильник «Норд» вартістю 1700 грн; кухонні меблі вартістю 1800 грн; тачка для побутових відходів вартістю 200 грн; шланг (60м) вартістю 500 грн; корова (5 років) вартістю 5000 грн; свиноматка (2 роки, 240 кг) вартістю 4800 грн; свині (1шт. 150 кг) вартістю 2600 грн; бичок (5 мес. 130 кг) вартістю 2000 грн; качки (30 шт.) вартістю 2400 грн; кури (50 шт.) вартістю 2500 грн; бджоли (2 сім`ї) вартістю 800 грн, всього майна на загальну суму 73890 грн.

Відповідач ОСОБА_2 приймала участь у розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, звертаючись із апеляційною та касаційною скаргами, а тому під час розгляду цієї справи нею не можуть оспорюватися обставини, які були встановлені рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12 квітня 2016 року, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Таким чином, зазначене рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, є обов`язковим у відповідності до ч. 1 ст. 18 ЦПК України.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 12 квітня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 20 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року у справі № 430/3132/13-цвстановлено, що майно, яке є предметом спору, а саме:автомобіль «Чері Амулет» державний номер НОМЕР_1 вартістю 50000 грн, електрокомпресор автомобільний вартістю 270 грн, гуму автомобільну зимову 165х14 (4 шт.) вартістю 1950 грн, бензопилу «Тайга» вартістю 1100 грн, газонокосарку вартістю 900 грн, телевізор «Самсунг» вартістю 2700 грн, тюнер супутникового телебачення (1 шт.) вартістю 500 грн, супутникову антену (1 шт.) вартістю 500 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 750 грн, електрочайник вартістю 160 грн, мікрохвильову піч «Скарлет» вартістю 500 грн, причеп автомобільний вартістю 500 грн; електроінструмент: болгарка вартістю 780 грн; циркулярка вартістю 400 грн, дрель вартістю 650 грн; лобзик вартістю 400 грн; паяльник для зварки труб вартістю 380 грн; газовий котел опалення вартістю 1900 грн; газова колонка «Юнкерс» вартістю 1300 грн; ванна вартістю 700 грн; вмивальник вартістю 300 грн, унітаз вартістю 450 грн; кухонні меблі вартістю 4000 грн; пральна машинка (автомат) вартістю 2800 грн; холодильник з морозильною камерою вартістю 3800 грн; тюнер супутникового телебачення (1 шт.) вартістю 500 грн; супутникову антенну (1 шт.) вартістю 500 грн; м`які меблі (2 кресла та диван) вартістю 3500 грн; палас вартістю 400 грн; металопластикові вікна (6шт.) вартістю 9500 грн; двері металеві вартістю 1100 грн; м`які меблі (2 кресла та диван) вартістю 4000 грн; палас (5 х 4.5) вартістю 500 грн; меблевий гарнітур вартістю 2000 грн; килим (3,5 х 2,0) вартістю 200 грн; телевізор «Самсунг» вартістю 3500 грн; DVD плеєр вартістю 380 грн; килим (3,0 х 1,5) вартістю 200 грн; палас (3 х 4) вартістю 800 грн; мобільний телефон «NOКІА» вартістю 500 грн; матрац спальний (2 шт.) вартістю 1900 грн; електропраска «Самсунг» вартістю 150 грн; газова плита (4-х комфорочна) вартістю 1200 грн; електропіч вартістю 400 грн; холодильник «Норд» вартістю 1700 грн; кухонні меблі вартістю 1800 грн; тачка для побутових відходів вартістю 200 грн; шланг (60м) вартістю 500 грн; корова (5 років) вартістю 5000 грн; свиноматка (2 роки, 240 кг) вартістю 4800 грн; свині (1шт. 150 кг) вартістю 2600 грн; бичок (5 мес. 130 кг) вартістю 2000 грн; качки (30 шт.) вартістю 2400 грн; кури (50 шт.) вартістю 2500 грн; бджоли (2 сім`ї) вартістю 800 грн придбано у період шлюбу, спільними зусиллями і працею, та за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому є спільним сумісним майном подружжя.

Зважаючи на те, що судовими рішеннями у справі № 430/3132/13-ц, встановлені обставини, що автомобіль «Чері Амулет» державний номер НОМЕР_1 , газонокосарка, циркулярка, електрокомпресор автомобільний, причеп автомобільний, дріль придбані у період шлюбу, спільними зусиллями і працею, та за спільні коштиОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому вказані обставини під час розгляду цієї справи не підлягають доказуванню (зокрема, для відповідачів).

Проте позивач, який не приймав участі у розгляді справи № 430/3132/13-ц, може у загальному порядку спростувати обставини встановлені у зазначеній справі.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на спростування обставин того, щоавтомобіль «Чері Амулет» державний номер НОМЕР_1 , газонокосарка, циркулярка, електрокомпресор автомобільний, причеп автомобільний, дріль придбані у період шлюбу, спільними зусиллями і працею, та за спільні коштиОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

У відповідності до частини 2 статті 90 ЦПК України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Посилання позивача на те, що судом безпідставно не взято до уваги покази свідків є безпідставними, оскільки судом першої інстанції надана належна оцінка показам свідків.

ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, що автомобіль «Чері Амулет», державний номер НОМЕР_1 , придбаний за частину його коштів в сумі 50000 грн.

Покази свідка ОСОБА_6 про те, що в сім`ї працював позивач, який тримав господарство, не може бути беззаперечним підтвердження того, що спірний автомобіль, який придбано 29 квітня 2010 року, саме за кошти позивача 50000 грн без надання відповідних доказів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що факт придбання автомобіля за кошти позивача в сумі 50000 грн, які були позичені у ОСОБА_5 , підтвердив допитаний судом свідок ОСОБА_5 , не заслуговує на увагу, оскільки допитаний судом першої інстанції свідок пояснив, що він позичав ОСОБА_1 кошти в сумі 50000 грн, те що за ці кошти був придбаний автомобіль знає зі слів позивача. Покази свідка зафіксовані звукозаписувальним технічним записом під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Допитані судом першої інстанції свідки не були присутні при придбанні спірного автомобіля.

Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання права власності на газонокосарку, циркулярку, електрокомпресор автомобільний, причеп автомобільний, дріль позивачем в позовній заяві не викладені обставини та не надані належні і допустимі докази на підтвердження обставин придбання зазначеного майна, як то чеки, гарантійні талони, квитанції, які б свідчили про придбання майна саме ОСОБА_1 . Додані до позовної заяви посібник з експлуатації автомобільного електрокомпресора «Тайфун», посібник з експлуатації паяльника та газонокосарки, не містять даних про особу, яка придбала зазначене майно.

Таким чином, установивши, що майно на яке позивач просить визнати право власності придбано у період шлюбу, спільними зусиллями і працею, та за спільні коштиОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а позивачем ОСОБА_1 під час розгляду справи не спростовані ці обставини, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за останнім права власності на майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем ОСОБА_2 визнано позов не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що суд задовольняє позов у разі визнання його відповідачем тільки за наявності для того законних підстав, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб. Суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам визнання позову відповідачем ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

О.Ю. Карташов