СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/6756/21
У Х В А Л А

05 жовтня 2021 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду міста Києва Твердохліб Ю.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 283 655,00 грн, інфляційних нарахувань у розмірі 27 470,39 грн, відсотків за користування коштами у розмірі 8 130,83 грн, пені у розмірі 17 167,09 грн та моральної шкоди у розмірі 23 790,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 30.09.2021 р. визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О.

Справу передано судді 01.10.2021 року.

Вивчивши матеріали позовної заяви вважаю, що справу слід направити за підсудністю з наступних підстав.

Позивач при зверненні до Святошинського районного суду м. Києва в обґрунтування обраної підсудності посилається на ч. 5 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначає предмет позову стягнення на користь позивачки з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів, при цьому вказує, що договір про надання правової допомоги укладений не був.

Як вбачається із змісту позову та його правових підстав, визначених позивачем, спірним є майно (грошові кошти), набуте відповідачем без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), тобто не на підставі договору.

Таким чином, в даному випадку позивач не є споживачем послуг у розумінні норм чинного законодавства, оскільки заперечується факт укладання відповідного договору. Спірні правовідносини, зв`язку з якими було заявлено позов, регулюються не Законом України "Про захист прав споживачів", а саме нормами ЦК України.

Враховуючи твердження позивача щодо безпідставності набуття відповідачем права на грошові кошти позивача, вважаю, що в даному випадку не підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України та ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист права споживачів", на які посилався позивач, визначаючи підсудність справи Святошинському районному суду м. Києва та не сплативши судовий збір.

Оскільки визначення підсудності справи має передувати вирішенню питання щодо відповідності позовної заяви вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, враховуючи, що позов ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна не підсудний Святошинському районному суду м. Києва, оскільки не пов`язаний із захистом прав позивача як споживача послуг за договором надання правової допомоги, тому має розглядатись судом за місцем знаходження відповідача, у зв`язку з чим відповідно до положень ч. 9 ст. 187 ЦПК України, позов підлягає направленню за підсудністю, в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

Параграфом 3 глави 2 ЦПК України визначено територіальну юрисдикцію (підсудність) та регламентовано правила подання позову до суду у відповідності до підсудності.

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи. Цивільно-процесуальний кодекс виділяє декілька видів територіальної підсудності: загальна (залежно від місця проживання фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи), альтернативна (за вибором позивача), виключна (залежно від характеру спірного правовідношення), за зв`язком справ.

Зі змісту заявлених вимог та суб`єктного складу сторін вбачається, що предметом позову є стягнення на користь позивачки з відповідача безпідставно отриманих коштів, отже єдиною можливістю не порушення підсудності є відповідність умовам передбаченим ст. 27 ЦПК України.

Згідно із ч. 9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Місцезнаходження (робоча адреса) відповідача, зазначена у позовній заяві та згідно даних Єдиного рєстру адвокатів України: м. Київ, вул. Еспланадна, 34/2, оф. 15 відноситься до Печерського району м. Києва.

Інші відомості, які б могли свідчити про правомірність розгляду позовної заяви саме Святошинським районним судом м. Києва позивачем не зазначені, а відповідні докази до позовних матеріалів не надані.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи те, що відоме останнє місцезнаходження відповідача у справі знаходиться поза межами територіальної юрисдикції (підсудності) Святошинського районного суду м. Києва, справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів підлягає передачі на розгляд до Печерського районного суду міста Києва, як за останнім відомим зареєстрованим місцем роботи відповідача.

Керуючись ч. 2 ст.27, п. 1 ч. 1 ст.28, 31,260,353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів направити за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (вулиця Володимирська, 15, Київ, 01601).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо ( частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Передача справи здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя Ю.О. Твердохліб