П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року м. Київ

Справа № 22-12347 Головуючий у 1-й інстанції: Котвицький В. Л.

Унікальний № 753/2867/21 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Борисової О. В.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів,-

у с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 пред`явила в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в сумі 24 000 грн, та 24 000 грн пені по сплаті аліментів, а також витрати на правову допомогу у сумі 6 000 грн (а. с. 1-2).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 06 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір про сплату аліментів на дитину, який було посвідчено ПН КМНО Герасименко Н. М .

Згідно з умовами договору відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати позивачу кошти на утримання дитини в сумі 2 000 грн до 05 квітня 2019 року та з 06 квітня 2019 року в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до п. 3 вказаного договору відповідач зобов`язувався не пізніше 06 квітня 2019 року сплатити заборгованість по аліментах у сумі 24 000 грн, яка виникла станом на 06 квітня 2018 року. Однак вказаний пункт договору відповідачем у встановлений строк виконано не було.

Позивачем також розраховано пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 169 680 грн за період з 07 квітня 2019 року до 10 лютого 2020 року, проте з огляду на положення ст. 196 СК України, заявлено до стягнення 100% заборгованості по сплаті аліментів в сумі 24 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2021 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 24 000 грн заборгованості зі сплати аліментів та 24 000 грн пені за прострочення зі сплати аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 908 грн. У частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено (а.с.58-62).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача 24 000 грн за договором про сплату аліментів від 06 квітня 2018 року шляхом розстрочення боргу на щомісячні платежі по 6 000 грн щомісяця до часу погашення боргу, а в решті позову відмовити, також вирішити питання судових витрат (а. с. 65-67).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Мегедь Л. Н., вказує, що відповідач працює за кордоном, має достатній дохід та не надав жодного доказу стосовно неможливості сплатити заборгованість. Заперечення відповідача про нарахування пені є необґрунтованими та не заслуговують на увагу. Районним судом було вірно зазначено, що сторони договору узгодили загальну суму заборгованості по оплаті аліментів та відповідач в судовому засіданні підтвердив заборгованість (а. с. 93-95).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 06 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір про сплату аліментів на дитину, який було посвідчено ПН КМНО Герасименко Н. М.

Згідно з умовами договору відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати позивачу кошти на утримання дитини в сумі 2000,00 грн. до 05 квітня 2019 року та з 06 квітня 2019 року в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до п. 3 вказаного договору відповідача зобов`язувався не пізніше 06 квітня 2019 року сплатити заборгованість по аліментах у сумі 24 000 грн, яка виникла станом на 06 квітня 2018 року.

Однак, вказаний пункт договору відповідачем у встановлений строк виконано не було.

За встановлених обставин, задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , районний суд виходив з такого.

Відповідач не заперечував проти стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів у сумі 24 000 грн. її розмір встановлено договором, тому вона підлягає стягненню.

Відповідно до умов договору про сплату аліментів на дитину від 06.04.2018 сторони зафіксували існуючий на дату його укладення борг відповідача по аліментах, який останній зобов`язувався сплатити не пізніше 06.04.2019. За згодою сторін до цієї дати нарахування пені не проводилось.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання та несплатою відповідачем заборгованості по аліментах, позивачем у відповідності до п. 13 договору про сплату аліментів від 06 квітня 2018 року була нарахована пеня на суму існуючої на цю дату заборгованості. Оскільки нарахування пені є правом особи, на користь якої стягуються аліменти, і вона вільна обирати період за який нараховується пеня, суд прийняв як належний розрахунок пені, зроблений позивачем без урахування допущених відповідачем місячних періодів несплати аліментів, які передували даті укладення договору.

Одночасно суд першої інстанції відхилив клопотання відповідача про розстрочення оплати суми боргу як необгрунтоване, оскільки в судовому засіданні ним не доведено належними доказами його фінансову неспроможність погасити заявлені позивачем вимоги.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а. с. 59-61).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як зазначено у ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладено тягар доказування протилежного.

У даній справі апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення розміру заборгованості, який визначений договором, та пені на цю заборгованість, нарахованої за період з 07 квітня 2019 року (наступний день за визначеним договором кінцевим терміном погашення заборгованості) до 10 лютого 2020 року, у розмірі, що не перевищує розмір заборгованості по аліментам, - 24 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про щодо невірного розрахунку пені відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

По-перше, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку пені, відповідач не надав суду свого розрахунку на спростування наведеного позивачем розміру пені. Його міркування з цього приводу є суто гіпотетичними.

По-друге, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц викладений наступний правовий висновок, який в силу положень ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 263 ЦПК України був правильно врахований районним судом при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У даній справі, позивачем було розраховано пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 169 680 грн за період з 07 квітня 2019 року по 10 лютого 2020 року, із розрахунку 1% від зафіксованої у договорі суми боргу станом на початок періоду - 24 000 грн, за кожний день прострочення (707 днів) відповідно до формули, наведеної Верховним Судом у своєму правовому висновку.

Проте, з огляду на положення ст. 196 Сімейного кодексу України, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 100% заборгованості по сплаті аліментів в сумі 24 000 грн.

За таких обставин, ураховуючи положення ч.1 ст. 196 СК України, районний суд обґрунтовано задовольнив вимоги про стягнення пені у розмірі, який дорівнює розміру заборгованості по сплаті аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача районним судом «заборгованості зі сплати аліментів» замість вірного на думку скаржника «боргу за договором про сплату аліментів» на висновки районного суду не впливають, оскільки вказані обставини встановлені у мотивувальній частині рішення і таке формулювання не змінює суті спору та суті стягнутої суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом було порушено приписи п. 1 ст. 142 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє, оскільки визнання відповідачем суми заборгованості зі сплати аліментів не є підставою за застосування зазначеної процесуальної норми, адже позивач не відмовлялась від свого позову, мирової угоди між сторонами не укладалось, а визнання відповідачем розміру заборгованості є частковим визнанням позову та мало місце вже після початку розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності розстрочення суми заборгованості відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідачем, як і при розгляді справи у районному суді, не надано належних та допустимих доказів фінансової неспроможності сплатити заборгованість. Таке розстрочення на рік вже було допущене сторонами у договорі про сплату аліментів на дитину (а. с. 4; п. 3 Договору). Тому правові підстави для надання розстрочення виконання рішення відсутні.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга немістить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді О. В. Борисова

Т. О. Невідома