Справа № 495/7761/17
№ провадження 2-з/495/159/2021
УХВАЛА

Про відмову в задоволенні заяви

"01" жовтня 2021 р. м. Білгород - Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

Справа № 495/7761/17,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області заяву представника позивача за зустрічним позовом, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі № 495/7761/17 за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання розрахунку заборгованості по кредитному договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білгород-Дністровського суду Одеської області перебувала цивільна справа Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2021 року, поновлено ОСОБА_1 термін на подання зустрічного позову по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання розрахунку заборгованості по кредитному договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

30.09.2021 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач за зустрічним позовом вказує, що згідно висновку економічної експертизи № 19-4949/4950 від 31.03.2020 року, заборгованість за кредитним договором № 2007/671-Ф03.09-30 від 21.08.2007 року складає 15 504,29 доларів США/ у т.ч. за кредитом в сумі 11 032,63 долара США та за процентами в сумі 4 471,66 доларів США, а не як зазначено в розрахунку вимог банку від 18.07.2017 року в сумі 21 784,91 доларів США / у т.ч. за кредитом у сумі 14 080,49 доларів США та за процентами в сумі 7 704,42 доларів США/.

Різниця за сумою заборгованості по кредиту складає 3 047,86 доларів США та по процентам 3 232,76 доларів США, яка виникла за рахунок того, що банком при розрахунку вимог у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 2007/671-Ф03.09-30 від 21.08.2007 року не враховані платежі за даними наданих на дослідження експертів платіжних документів.

Заявник вказує, що з приводу встановлення експертним дослідженням необґрунтованого завищення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом.

Після прийому до провадження даної справи зустрічної позовної заяви, ОСОБА_1 отримав від АТ «Альфа Банк» лист-повідомлення за № 44412 від 13.08.2021 року, згідно якого вимагає сплатити борг в сумі 27 414 доларів США і 28 центів США та попереджає, що має намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 , посилаючись на п.1.2 та 3.1. Рекомендацій НБУ вказував, що у 2015-2017 роках потрапив у скрутне фінансове становище через те, що тяжко захворів.

В 2017 році отримав ІІІ групу інвалідності.

Тож, в даному випадку Банк не виконує рекомендації НБУ, не надав інформації щодо визначення шляху погашення заборгованості, а скоротив в односторонньому порядку строк користування кредитом та звернувся в суд про стягнення заборгованості за розрахунком, який завищений.

Крім того, згідно листа-повідомлення № 44412 від 13.08.2021 року безпідставно збільшив суму заборгованості та намагається забрати житло, яке є іпотечним майном.

За таких обставин, заявник вважає, що в діях Банку вбачається неправомірність та загроза неможливості виконати рішення по справі та подвійність, а саме стягнення заборгованості та звернення стягнення на іпотечне майно.

Вказує, що у випадку відібрання іпотечного майна банком не буде можливості виконати рішення суду, прийняте в майбутньому з визначеною сумою заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням усього вищевикладеного, просить суд: заборонити АТ «Альфа Банк» в особі будь-яких його органів, посадових осіб, працівників та представників вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження переліченого майна, користуватись ним, заходити до приміщень, укладати щодо нього договори іпотеки чи будь-яким іншим чином обтяжувати майно, передавати його як внесок до статутного капіталу юридичних осіб, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до договору іпотеки від 21.08.2007 року є іпотечним майном, до постановлення рішення по справі № 495/7761/17; накласти арешт на майно, що є предметом іпотеки , а саме : квартиру АДРЕСА_1 до постановлення рішення по справі № 495/7761/17.

Суд розглядає заяву без повідомлення учасників справи, що відповідає положенню ч.1 ст. 153 ЦПК України, відповідно до якої заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 151 ЦПУ України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Разом з тим, предметом позову як первісного, так і зустрічного є наявність заборгованості, яку ОСОБА_2 просить встановити у остаточному розмірі 11 032,63 доларів США, та стягувати з нього з розстроченням виконання рішення на 3 роки.

Між тим, потенційне ухилення від виконання зобов`язання після подання зустрічного позову відповідачем АТ «Альфа Банк» неможливо, адже висунуті позивачем ОСОБА_1 у його зустрічному позові вимоги зводяться лише до зобов`язання відповідача АТ «Альфа Банк» прийняти від боржника визначену /зменшену/ суму заборгованості, що практично виключає можливість невиконання відповідачем рішення суду.

Крім того, варто зауважити та роз`яснити позивачу у контексті заявленим ним вимог, що:

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом № 898 (абзац третій статті 1 Закону № 898).

Відповідно до статті 3 Закону № 898 іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (перше речення частини першої); іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята).

Згідно зі статтею 9 Закону № 898 іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено Законом № 898 (перше речення частини першої); іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки (абзац четвертий частини третьої).

За частиною третьою статті 12 Закону № 898 правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого, зокрема, в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Вказаним захистом законодавець передбачив неможливість порушень прав іпотеко держателя,що в свою черг вказує, що у разі наміру стягувача здійснити дії з нерухомим майном, що перебуває в іпотеці, іпотекодавець має перевірити згоду на вказане іпотеко держателя.

Разом з тим, згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку» та загальних правил, визначених статтею 572 ЦК України, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За приписами положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При чому, у постанові ВСУ від 03.02.2016 року у справі № 6-1080цс15 зазначається, що право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне.

Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, який є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.

Вказаними позиціями Верховних судів України спростовано позицію позивача про подвійність стягнення у разі задоволення вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на іпотечне майно.

Тож, у системному аналізі норм чинного законодавства, слід дійти висновку про правомочність висунутих та окреслених у листі АТ «Альфа Банк» № 44412 від 13.08.2021 вимог до боржника ОСОБА_1 в частині намірів звернути стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, заборона АТ «Альфа Банку» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, переданого в іпотеку, у разі невиконання вимог основного кредитного договору боржником, суперечить меті інституту зобов`язального права.

Стосовно вимог заявника в частині накладення арешту на іпотечне майно, суд зауважує про наступне.

У своєму рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку Конституційний Суд України констатував, що обтяження нерухомого майна іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном та виникає з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту такого обтяження.

В свою чергу, арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження для визначення подальшої долі цього майна.

За таких обставин, виходячи з того, що квартира АДРЕСА_1 перебуває під іпотечним обтяженням, що в свою чергу включає усі складові визначеного терміну арешту майна, тож застосування в порядку забезпечення позову такого заходу, який заявлений позивачем у вигляді арешту майна є неправомірним.

Більш того, відсутність відомостей чому саме невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим чи утруднить виконання рішення в заяві про забезпечення позову позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 247, 258, 260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом, яка діє в інтеерсах ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі № 495/7761/17 за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання розрахунку заборгованості по кредитному договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України , апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Ухвала може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: