Ухвала

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 428/13541/19

провадження № 61-10030св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Крата В. І., Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про виправлення описки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сталь» про визнання права на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, третя особа -Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року касаційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, Приватного акціонерного товариства «Сталь» задоволено. Постанову Луганського апеляційного суду від 03 червня 2020 року скасовано, ухвалу Сєвєродонецького міського суд Луганської області від 24 березня 2020 року залишено в силі. Понесені Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 2 102,00 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Понесені Приватним акціонерним товариством «Сталь» судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 2 102,00 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У квітні 2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області подало до Верховного Суду заяву про виправлення описки в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020року, у якій просить суд виправити помилку у резолютивній частині постанови та замість «Понесені Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 2 102,00 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України» вважати написаним «Понесені Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 2 102,00 грн стягнути з державного бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Заява про виправлення описки не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи чи за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. При цьому арифметичною вважається помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку з використанням несправної техніки.

Подана заява про виправлення описки мотивована тим, що виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів здійснюється органами Казначейства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України

від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі - Порядок № 845). Порядку компенсації судових витрат з Державного бюджету України законодавством не визначено.

Підстави компенсації судових витрат, понесених стороною цивільного процесу, у разі звільнення протилежної сторони від такого обов`язку визначені у частині сьомій статті 141 ЦПК України, згідно з якою, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Досліджуючи питання врегулювання правових відносин за частиною сьомою статті 141 ЦПК України, Верховний Суд має визначити, чи є ці відносини врегульованими відповідною постановою Кабінету Міністрів України, як про це зазначено у частині сьомій статті 141 ЦПК України, а так само іншими правовими актами.

Щодо правових підстав для застосування постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 (зі змінами)

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 (зі змінами) (далі - Постанова № 590) на виконання правил статей 138, 140 ЦПК України, статей 135, 138 КАС України, статті 128 ГПК України затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави.

Постанова № 590 не врегульовує питання компенсації судового збору (як іншої складової судових витрат) стороні, яка його сплатила, за правилами частини сьомої статті 141 ЦПК України, а стосується компенсації виключно таких витрат: 1) за втрачений заробіток - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду; 2) за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв`язку з явкою до суду; 3) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 4) витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові.

Наведені висновки відповідають правовим висновкам, викладеним в ухвалі Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 214/6982/13-ц (провадження № 61-97св18), відповідно до яких під час вирішення питання про можливість компенсації судових витрат, а саме судового збору, шляхом перерахування на рахунок заявника коштів Постанова № 590 не застосовується. Верховний Суд зазначив, що судовий збір не є витратами, передбаченими статтями 138, 140 ЦПК України, а тому не підлягає компенсації у порядку, встановленому Постановою № 590.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 752/18046/14-ц (провадження № 61-3125св18), відповідно до якого Постановою № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави. Можливості та порядку компенсації за рахунок держави сплаченого відповідачем судового збору Кабінетом Міністрів України не встановлено.

За таких обставин, враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, які є релевантними до спірних правовідносин, обґрунтованим є висновок, що Постанова № 590 не врегульовує питання компенсації судових витрат, зокрема судового збору, за рахунок держави відповідно до правил частини сьомої статті 141 ЦПК України.

Щодо правових підстав для застосування постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок № 845, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Цей Порядок також не передбачає законодавчого регулювання питання компенсації судового збору на підставі частини сьомої статті 141 ЦПК України, а стосується виконання рішень про стягнення грошових коштів державного та місцевих бюджетів або боржників з певним цільовим призначенням, а також про повернення помилково або надміру сплаченого судового збору.

Сфера застосування зазначеного Порядку № 845 визначена пунктом 16 цього нормативно-правового акта, згідно з яким органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів:

1) для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів та інших доходів бюджету;

2) що надійшли в результаті повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії;

3) що надійшли від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, вилученого уповноваженими державними органами;

4) що надійшли в результаті конфіскації національної або іноземної валюти;

5) що надійшли в інший установлений законодавством спосіб;

6) з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

За пунктом 35 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної: фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування; органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності (пункт 41 Порядку № 845).

Аналіз наведених положень Порядку № 845 дає підстави для висновку, що цей нормативно-правовий акт не містить правил щодо порядку та умов компенсації судового збору, сплаченого учасником справи, на певному етапі розгляду справи, у разі звільнення протилежної сторони від такого обов`язку.

Верховний Суд звертає увагу, що сплачений заявником судовий збір за подання касаційної скарги, про компенсацію якого за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ухвалено судове рішення судом касаційної інстанції, не є помилково або надміру сплаченим, оскільки під час їх сплати стороною (учасником справи) існували правові підстави здійснення такого правового платежу - подання цим учасником касаційної скарги, яка була розглянута та задоволена судом касаційної інстанції.

Компенсація судових витрат стороні за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за правилами частини сьомої статті 141 ЦПК Україниє результатом здійснення судом розподілу судових витрат, який здійснюється судом за наслідками вирішення справи (розгляд справи по суті, апеляційний чи касаційний перегляд справи).

За таких обставин, враховуючи, що у справі, яка переглядається, сплачений заявником судовий збір є підставно та у належному розмірі сплаченим, відсутні висновки про його помилковість чи надмірність сплати, компенсація судового збору стороні здійснена як результат розподілу судових витрат у справі, Верховний Суд не встановив умов для застосування Порядку № 845 у спірних правовідносинах, які мають іншу правову природу на відміну від помилково чи надмірно сплаченого судового збору.

Щодо правових підстав для застосування наказу Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787

Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 затверджено Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі - Порядок № 787).

Цей Порядок визначає процедури щодо: повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі); перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок.

Дія цього Порядку не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 2 розділу І Порядку № 787).

Отже, Порядок № 787 також не містить правил компенсації судового збору учаснику справи у порядку, визначеному частиною сьомою статті 141 ЦПК України, а стосується врегулювання інших правовідносин, зокрема, які виникли внаслідок помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів платежів, зазначених у пункті 2 розділу І до цього Порядку.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд наголошує, що наведені нормативно-правові акти не врегульовують питання про порядок та умови компенсації судових витрат (у виді судового збору), понесених однією стороною, за рахунок держави у разі, якщо інша сторона звільнена від сплати таких судових витрат.

Відповідно, підстави стягнення грошових коштів в рахунок компенсації судового збору за рахунок Державного бюджету України відсутні, оскільки Кабінетом Міністрів України не визначений відповідний порядок такої компенсації.

Враховуючи, що сферу застосування наведеного законодавства визначено в тексті відповідних нормативно-правових актів, тому Верховний Суд дійшов висновку про непоширення їх дії щодо інших правових відносин, пов`язаних зі здійсненням витрат з Державного бюджету України.

Ураховуючи наведене, резолютивна частина постанови Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року не містить описки, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про виправлення описки.

Керуючись статтею 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про виправлення описки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

В. І. Крат

С. О. Погрібний

В. В. Яремко