Апеляційне провадження № 22-ц/824/9914/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 753/17559/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Андрієнко А.М., Вербової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Яворської А.А.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Комаревцевої Л.В., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання солідарним боржником, стягнення заборгованості по відсотках, 3 % річних за договором позики.

Позов мотивований тим, що 05 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого він передав останньому грошові кошти в сумі 147 580,80 грн, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на момент передачі становило 19 200,00 доларів США. В договорі сторони встановили строк повернення грошових коштів по 05 серпня 2010 року. В обумовлений в договорі строк ОСОБА_2 не повернув позику, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом про стягнення боргу за договором позики, за результатами розгляду якого 06 серпня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 265 660,41 грн та 1 668,00 грн судового збору.

Рішення набрало законної сили 12 листопада 2014 року.

Умовами договору не передбачено обов`язку позичальника сплачувати відсотки за користування договором, однак в п. 1.1. договору сторони погодили, що у разі зміни, встановленого НБУ курсу гривні до долара США на день повернення позики або її частини, загальна сума позики буде змінюватися відносно курсу гривні до долару США, встановленого НБУ на день повернення позики.

За наведених обставин, позивач вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідача коштів в розмірі 260 198,40 грн, що є різницею зміни встановленого НБУ курсу гривні до долара США на день подання позову до суду та на день ухвалення судового рішення про стягнення боргу за договором позики (497 395 (19 200 доларів США х 25,906 курс НБУ на 05 вересня 2017 року час подання позовної заяви) - 237 196,80 (19200 доларів США х 12,354 курс НБУ на 06 серпня 2014 року - день ухвалення судового рішення).

Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, просив стягнути 3 % річних від простроченої суми за період з 05 вересня 2014 року по 05 вересня 2017 року в розмірі 44 765,60 грн.,а з підстав, передбачених статтею 1048 ЦК України, просив стягнути також заборгованість по процентах від суми позики на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 286 873,00 грн.

З урахуванням уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив остаточно:

визнати дружину ОСОБА_2 - ОСОБА_3 солідарним боржником за договором позики від 05 серпня 2009 року;

стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість суми різниці зміни встановленого Національним банком України курсу гривні до долара США на суму основного боргу, яка складає 260198,4 грн;

стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми, що складає 44 765,60 грн, є еквівалентом 1728 дол. США;

стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по процентах від суми позики на рівні ставки НБУ за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, що складає 286 873 грн.

Справа розглядалась неодноразово.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 солідарним боржником за договором позики від 05 серпня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренком В. М. за реєстровим № 1049.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю зміни встановленого Національним банком України курсу гривні до долара США на суму основного боргу у сумі 260 198,40 грн, заборгованість у розмірі 3 % річних від простроченої суми боргу у сумі 44 765,60 грн та заборгованість по процентах від суми позики на рівні ставки НБУ за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сумі 286 873,00 грн, а всього - 591 837,00 грн, судовий збір у сумі 5 918,37 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року скасовано.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % у розмірі 22 446,49 грн.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання солідарним боржником відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 224,46 грн. Компенсовано ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2 644,40 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду від 21 квітня 2021 року та з урахуванням ухвали цього ж суду від 28 липня 2021 року про виправлення описки, постанову Київського апеляційного суду від 04.02.2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі трьох відсотків від простроченої суми скасовано та передано справу, в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року залишено без змін.

Згідно ч.5 ст.411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції,у зв`язку з якими скасовано судове рішення,є обов`язковим для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

У відповідності до ч.5 ст.411 ЦПК, апеляційний суд перевіряє доводи та межі апеляційної скарги лише в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3 % річних від простроченої суми.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 про скасування заочного рішення в частині стягнення з неї солідарно з ОСОБА_2 3% річних, зазначає, що позов ОСОБА_1 подано з пропуском строку позовної давності,оскільки з позовом про стягнення боргу за договором позики він звертався 10 вересня 2010 року,а з позовом про стягнення відсотків та 3% річних - 22 вересня 2017 року. Вона не була судом першої інстанції належно повідомлена про розгляд справи, а тому вважає, що на стадії апеляційного перегляду справи вправі заявити про наслідки застосування пропуску позовної давності. Просила скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року та відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд прийняв можливі за законом заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Таким чином, неявка осіб,які приймають участь у справі та які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та згідно ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення в частині яка касаційним судом скасована та направлена для повторного апеляційного перегляду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в частині скасування рішення суду першої інстанції про солідарне стягнення на користь позивача ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання, не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно договору позики від 05 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), посвідченого 05 серпня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В. М. за реєстровим № 1049, ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 147 580,80 грн, що станом на день підписання договору становило 19 200,00 доларів США, які позичальник (відповідач) зобов`язався повернути до 05 серпня 2010 року включно, без сплати відсотків за користування грошовими коштами (п.1 Договору).

Згідно пункту 1.1 Договору сторони домовились про те, що у разі зміни курсу НБУ на день повернення позики сума буде змінюватись відповідно до курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день повернення позики.

Згідно пункту 3 Договору грошові кошти, зазначені в пункті 1 даного Договору, передані позичальнику до підписання даного Договору, і підписання даного Договору сторонами підтверджує даний факт.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного договору від 05 серпня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року позовні вимоги позивача було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики та 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 265 660,41грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , в цілому та, зокрема, в частині стягнення на його користь солідарно з відповідачів ОСОБА_3 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції встановив наявність згоди дружини на укладення договору позики та невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, а оскільки рішення суду про стягнення боргу не виконано, вважав що зазначені вимоги ОСОБА_1 підтверджені належними доказами та грунтуються на законі.

Оскільки постанова апеляційного суду про відмову ОСОБА_1 в задоволені позову про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарними боржниками залишена без змін, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року апеляційним судом повторно переглядається лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних за несвоєчасне повернення позики тільки з відповідача ОСОБА_2 .

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вбачається, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 ,проміж інших вимог,які на теперішній час вже найшли своє вирішення, просив зокрема, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 3 % річних від простроченої суми.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз наведених положень дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 625 цього Кодексу, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст. 526, 599 ЦК України. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статті 526, 599 ЦК України. Таким чином, позивач відповідно до зазначеної норми має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання навіть після рішення суду. З позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за прострочення виконання, вбачається що вони обгрунтовані невиконанням рішення суду, оскільки позивач зазначає період саме з часу після винесення судового рішення про повернення заборгованості за позикою - 07.08.2014 по час його звернення з цим позовом 05.09.2017року. Судами встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.08.2014 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК що в цілому становить 265 660,41 грн.

Станом на час винесення заочного рішення,яке переглядається, рішення суду від 06.08.2014 року не виконано і з цього рішення вбачається, що 3% річних стягнуто на користь позивача за порушення відповідачем строків виконання умов договору позики, щодо її повернення, встановлених умовами договору - за період з 06.08.2010 року (закінчення строку повернення боргу за договором) по 06.08.2014 року - дата винесення самого рішення.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних за прострочення виконання ОСОБА_2 грошового зобов`язання. Апеляційний суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру 3% річних, визначеного з врахуванням суми невиконаного зобов`язання за період прострочення зобов`язання з 05.09.2014 по 05.09.2017., який становить 44 765,60 грн.

Щодо доводів ОСОБА_3 про пропуск позивачем строку позовної давності, апеляційний суд вважає їх безпідставними, з огляду на те, що як вбачається рішення Дарницького районного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики відбулося 06.08.2014 року та набуло чинності за ухвалою Апеляційного суду м. Києва 12.11.2014 року, тобто трирічний строк цьому випадку необхідно вираховувати не з часу ухвалення рішення першої інстанції,а з часу набрання ним законної сили.

З позовом по цій справі ОСОБА_1 звернувся 22.09.17 року, тобто до спливу трирічного строку звернення до суду.

Таким чином,заочне рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за несвоєчасне повернення позики з ОСОБА_2 відповідає вимогам закону щодо його законності та обгрунтованості передбаченими статею 263 ЦПК України, ухвалено судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом і підстав для скасування заочного рішення в зазначеній частині, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367,368,374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в частині вирішення вимог щодо солідарного стягнення 3% річних за несвоєчасне повернення позики відхилити,а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року, в зазначеній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: