Справа № 487/4499/21
Провадження № 2/487/2231/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Вдовиченко Ірини Сергіївни про вжиття заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2021 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю.

Ухвалою від 07.07.2021 відкрите провадження у справі.

10.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком.

Питання щодо прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 судом не вирішено.

Крім того, 29.10.2021 представник ОСОБА_1 адвокат Вдовиченко І.С. подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати до матеріалів справи письмову інформацію щодо фактичного місяця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та забезпечити можливість спілкуватися із застосуванням засобів телефонного зв`язку, в тому числі інтернет месенжерів та відео зв`язку малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 кожного дня з 19.00 до 20.00 годин; щомісячно у вихідні дні (субота, неділя) кожні перші та треті вихідні зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітню ОСОБА_3 батьку дитини ОСОБА_1 з правом ночівлі за місцем мешкання останнього, згідно визначеного часу з 08:00 годин суботи до 19:00 годин неділі; зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітню ОСОБА_3 батьку дитини ОСОБА_1 у день її народження 25 травня , а також у святкові дні: 01 січня, 01 травня, 28 червня, 24 серпня, 14 жовтня з 11 до 16 години; зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітню ОСОБА_3 батьку дитини ОСОБА_1 з правом ночівлі за місцем мешкання останнього, у день народження батька, 27 листопада, згідно визначеного часу з 08:00 годин зазначеного календарного дня дол. 19.00год. наступного календарного дня; зобов`язати ОСОБА_2 передавати малолітню ОСОБА_3 батьку дитини ОСОБА_1 з правом ночівлі за місцем мешкання останнього, на період осінніх, зимових, весняних та літніх канікул, за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 , з врахуванням рівності прав обох батьків та пропорційності у періоді та часу (днів) канікул.

Обґрунтовуючи заяву представник посилався на те, що ОСОБА_1 не може спілкуватися зі своєю дочкою, місце проживання якої йому не відомо, оскільки мати змінила місце проживання дитини, перевезла її до м. Києва, не повідомляє адресу проживання дитини, вимкнула геолокацію та телефоні та планшеті дочки, чим перешкоджає спілкування батька з дитиною, крім того, ОСОБА_2 психологічно маніпулює емоційним станом дитини, такі дії ОСОБА_2 свідчать про намагання останньої виключити батька з життя дочки, обмежити їх спілкування та не забезпечують якнайкращих інтересів дитини. Вважає, що вказані обставини є підставою для забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 у спосіб визначений заявником, для забезпечення інтересів дитини та з метою безперешкодного виконати рішення суду без настання негативних наслідків, втрати емоційного зв`язку між батьком і донькою, внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути істотні перешкоди як виконання судового рішення, так і ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.4,5 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, яке допускається на протязі всього терміну розгляду справи, є обґрунтована наявність такої необхідності. Суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, під час вирішення клопотань про забезпечення позову суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини разом із батьком .

При цьому, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник посилався на те, що вжиття заходів забезпечення позову, у визначений ним спосіб, необхідне для забезпечення інтересів дитини та з метою безперешкодного виконати рішення суду без настання негативних наслідків, для забезпечення інтересів дитини та з метою безперешкодного виконати рішення суду без настання негативних наслідків, втрати емоційного зв`язку між батьком і донькою, внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу.

Тобто, фактично заявник, порушуючи питання про забезпечення позову по суті заявляє вимоги про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак такі вимоги не є предметом спору щодо визначення місця проживання дитини, а відповідно до вимог ст. 159 СК України є самостійним способом захисту порушеного права й може бути оформлено лише шляхом пред`явлення відповідного позову до суду або зверненням до органу опіки та піклування.

За таких обставин, суд вважає, що незабезпечення позову в обраний заявником спосіб жодним чином не впливає на виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Забезпечення позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати до матеріалів справи письмову інформацію щодо фактичного місяця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є видом забезпечення позову, в розумінні ст. 150 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для забезпечення позову, оскільки зазначені заходи забезпечення позову не відповідають та не співрозмірні заявленим вимогам позову та безпосередньо не пов`язані з предметом спору, заявником не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, необхідність вжиття заходів забезпечення позову саме у визначений ним спосіб.

Керуючись ст.ст. 150-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Вдовиченко Ірини Сергіївни про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя С.М. Афоніна