Єдиний унікальний номер 725/1369/21
Номер провадження 2/725/252/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді: Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі: Демчук О.М.

за участю:

представника позивача адвоката Гурського І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), треті особи на стороні позивача: Чернівецька міська рада (площа Центральна, 1 м.Чернівці), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради (вул.Богдана Хмельницького, 64А м.Чернівці) про усунення перешкод користування майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом.

Посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_3 .

Також йому на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, яка знаходиться по АДРЕСА_2 .

По сусідству з його будинком розташоване будинковолодіння відповідача ОСОБА_1 , який у 2018 розпочав будівництво гаражу на межі їхніх земельних ділянок на відстані 1 метра до його житлового будинку.

Після закінчення будівельних робіт збудований гараж повністю закрив вікно на першому поверсі та частково в житловій кімнаті на другому поверсі його квартири, у зв`язку із чим, туди не поступає сонячне світло. Внаслідок влаштування чотирьохскатного даху на стіну його будинку почали попадати атмосферні опади, внаслідок чого відбувається замокання стін.

Більше того, всі ці роботи відповідач проводив на земельній ділянці, яка йому не належить.

У зв`язку із цим, він неодноразово звертався до Інспекції ДАБК Чернівецької міської ради із заявами про проведення перевірки, за результатами якої відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про зупинення будівельних робіт.

Однак відповідач не виконав припис та продовжував проводити будівельні роботи.

Факт невідповідності збудованого відповідачем гаражу вимогам будівельних, санітарних і протипожежних норм підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи №2 від 17.02.2021.

Просив усунути перешкоди у користуванні його власністю квартирою АДРЕСА_3 , шляхом знесення самочинно збудованого гаража, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 та привести земельну ділянку в попередній стан. Також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

19 травня 2021 року до суду від представника третьої особи Чернівецької міської ради надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що за зверненням ОСОБА_2 проведено позапланову перевірку виконання будівельних робіт ОСОБА_1 , у ході якої було встановлено, що відповідачем здійснено будівництво гаража з підсобними приміщеннями по АДРЕСА_2 .

Оскільки будівництво ОСОБА_1 здійснено з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та 05.10.2018 видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Однак перевірити виконання ОСОБА_1 вимог припису не вдалося за можливе, так як під час здійснення повторного виходу на місце будівництва будь-які особи були відсутні та на телефонні дзвінки ніхто не відповідав (а.с.55,56).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Гурський І.Р. позовні вимоги свого довірителя підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення позову. Вважає доводи позивача з приводу того, що збудований гараж створює йому будь-які перешкоди надуманими. На його думку, позивач сам порушив вимоги будівельних норм, коли впритул побудував будинок до межі його земельної ділянки. Натомість він (відповідач) побудував гараж на місці старого, який ніколи не заважав нікому. Просив відмовити у задоволенні позову.

Розгляд справи відбувався у відсутність позивача ОСОБА_2 та представників третіх осіб Чернівецької міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради.

Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.17-19).

Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку, позивачу ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0692га, яка розташована по АДРЕСА_2 (а.с.20).

Вказана земельна ділянка межує із домоволодінням відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

У своєму позові позивач посилається на те, що здійснене ОСОБА_1 самочинне будівництво гаража на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, порушує його права, у зв`язку із чим він звернувся до суду із даним позовом.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

На підставі частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 386, 391 ЦК України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом ст.376 ЦК України позов про знесення будівлі, яка зведена без належних документів, з порушеннями встановлених державних норм та правил у галузі будівництва, а також з порушенням пожежних, санітарних норм, - може подати відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування, до повноважень яких віднесено здійснення контролю у цій галузі.

Згідно відповіді Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 15.10.2020, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 нікому у власність не передавалася (а.с.21).

З наведеного слідує, що земельна ділянка АДРЕСА_2 є власністю територіальної громади міста Чернівці.

Таким чином, позивач у даному випадку зобов`язаний довести наявність порушення його прав, зокрема наявність перешкод, і у разі наявності порушення його прав - довести відсутність можливості усунення таких порушень у інший, менш радикальний спосіб.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у постанові від 9 січня 2019 року у справі № 483/1700/15-ц, у постанові № 309/3989/14 від 31 січня 2019 року.

Так, із висновку будівельно-технічної експертизи №32 від 17.02.2021, виконаної судовим експертом Юзвенко Р.В. вбачається, що збудований гараж по АДРЕСА_2 не відповідає вимогам будівельних, санітарних і протипожежних норм, а саме: п.п.6.1.39; 6.1.40; 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 («Планування і забудова територій» та п.п.1.5; 2.2 «Положенню про порядок будівництва та встановлення гаражів на території м.Чернівців», затвердженого рішенням 9 сесії міської ради VI скликання від 16.06.2011 за №198 (а.с.28-37).

Верховний Суд під час розгляду справ за позовами про знесення самочинно збудованого нерухомого майна сформулював такі правові висновки, які викладені у відповідних постановах у справах: № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14., за наслідками розгляду яких:

- відповідно до вимог частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови;

- у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову;

- знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Європейській суд з прав людини по справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Разом з тим, ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження неможливості перебудови відповідачем об`єкту самочинно збудованого гаража, за якої йому б не створювалися перешкоди у користуванні належним майном.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_2 звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради із заявами про проведення перевірки самочинно збудованого відповідачем гаражу.

За результатами позапланової перевірки посадовими особами Інспекції відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт (а.с.26-27).

Таким чином, з позовом про зобов`язання особи провести перебудову може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

Разом з тим, уповноваженими особами Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради не було видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, усталену судову практику та наявні у справі докази, суд вважає, що у задоволені позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, відсутні і підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

На підставі викладеного, ст.152 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 376 ЦК України, керуючись ст.ст. ст.ст. 1, 2,4, 5, 11, 76-80, 81, 89,141, 241, 247, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача: Чернівецька міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про усунення перешкод користування майном відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич