ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 756/12705/6-ц

Київський Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Андрієнко А.М., Вербової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Яворської А.

сторони справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва, постановлену 27 травня 2021 року в приміщенні суду під головуванням судді Чередніченко Н.П.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчих листів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про вселення та визначення порядку користування квартирою таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19.03.2021 року Оболонськимрайонним судом міста Києва безпідставно вдруге видані виконавчі листи на виконання рішення цього суду від 26.03.2018 року, проте виконавчі листи мають ознаки службового підроблення, оскільки підписані суддею Тітовим М.Ю,який станом на 19.03.21року обіймав посаду судді Верховного Суду та не міг його підписувати.

Окрім цього,посилається на те, що заяву про виправлення описки в виконавчих листах щодо правильності прізвища ОСОБА_3 залишено без розгляду,а тому у суду не було підстав для повторної видачі виконавчого листа від 21.03.2021 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та, посилаючись на порушення норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою її заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції

не вивчив її доводи з яких вона просила визнати виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню, та не врахував, що фактично на руках в позивачки знаходиться чотири виконавчих листа, які не витребував та помилково послався на те, що листи є в матеріалах справи.

Суд безпідставно не врахував її доводи,що ухвалою суду задоволена заява позивачки ОСОБА_2 про виправлення описки в рішенні суду, а оскільки її друга заява про виправлення описки в виконавчому листі суддею Шролік І.С. залишена без розгляду, тому підстав для видачі виконавчих листів 19.03.21 року не було.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу, з підстав в ній викладених, підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі листи видані на виконання рішення суду з урахуванням ухвал про виправлення описок, яке набрало законної сили та боржниками залишається не виконаним, а попередні виконавчі листи на примусовому виконанні не перебували та знаходяться в матеріалах справи, що усуває можливість подвійного стягнення в межах цієї справи, суд не має правових підстав для визнання цих виконавчих листів таким, що не підлягають виконанню.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 статті 431 ЦПК України передбачено, що якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Згідно частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанціії, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.03.2018 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, у цивільній справі № 756/12705/16-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування квартирою - задоволено частково: вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 , а в решті вимог позову відмовлено.

Ухвалою суду від 29.03.2018 року виправлено описку в рішенні суду від 26.03.2018 року в частині написання прізвищ позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3

06.06.2018 року за заявою ОСОБА_2 видавались виконавчі листи, які на примусовому виконанні державних чи приватного виконавців не перебували, були повернуті позивачкою до матеріалів справи (а.с. 132, 133).

Ухвалою суду від 18.02.2021 року виправлено описку в рішенні суду від 26.03.2018 року в частині написання по-батькові відповідачки ОСОБА_1 .

19.03.2021 року ОСОБА_2 видані виконавчі листи на виконання рішення суду від 18.02.2021 року (а.с. 122).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пропуск строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не є відповідно до ст. 432 ЦПК України беззаперечною підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а є підставою для вирішення питання про наявність правових підстав для відкриття виконавчого провадження або для вирішення питання про наявність правових підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа для виконання.

Суд першої інстанції дотримався встановленого законом принципу оцінки доказів, відповідно до якого, на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи проаналізував і оцінив докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, ця оцінка спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин, якими заявник обґрунтовувала свої доводи та дав їм належну оцінку. Відповідно до 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 367 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права висновків суду першої інстанції не спростовують і не можуть бути підставою для скасування ухвали, яка оскаржується.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 27 травня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: