справа №176/1955/20
провадження №4-с/176/13/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 рокуЖовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Петренко Н.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовті Води скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), -

В С Т А Н О В И В:

09.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в обґрунтування якої вказує, що постановою державного виконавця Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Дирдіної В.В. від 02.07.2021 року відкрито виконавче провадження №65954671 з примусового виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.02.2021 року про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, та визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Дану постанову вона оскаржує до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області. Крім того вона добровільно виконує рішення суду з серпня 2021 року, але державний виконавець не ухвалює постанову про закінчення виконавчого провадження. У своїй відповіді державний виконавець повідомила їй, що виконавче провадження буде закрито тільки після сто відсоткового погашення боргу. Однак, вона вважає, що такі посилання державного виконавця є протиправними, оскільки постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами та вразі закінчення виконавчого провадження виділяються в окреме провадження та виконуються в загальному порядку. У зв`язку з чим ОСОБА_1 просить визнати не правомірною бездіяльність державного виконавця Дирдіної В.В. щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №65954671 по виконавчому листу №176/1955/20 та зобов`язати державного виконавця винести зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стягувач ОСОБА_2 20.09.2021 року надав суду письмові пояснення, в яких вважає скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки остання після набрання чинності рішенням суду, яким було встановлено порядок спілкування його, як батька з малолітніми дітьми ОСОБА_1 добровільно відмовилась виконувати дане рішення та він буз змушений звернутись до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду. Однак і після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 свідомо не виконувала рішення суду. Внаслідок цього державний виконавець винесла постанову про арешт коштів боржника. В період з серпня по 12 вересня 2021 року боржниця виконувала рішення суду із порушенням графіку відвідувань, а також з епізодами застосування насильства з її боку та з боку її співмешканця до нього та його матері. Крім того, в провадженні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальна справа №176/1577/21 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Також проводиться досудове розслідування за фактом ічинення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 діянь, які мають ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Також, ОСОБА_2 звертає особливу увагу суду на те, що 19 вересня 2021 року він в черговий раз прийшов за місцем реєстрації своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до встановленого судом графіку спілкування його з дітьми. Проте ОСОБА_1 рішення суду знову відмовилася виконувати. Вказане підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №7136 від 19.09.2020 року.

Від державного виконавця Дирдіної В.В. 30.09.2021 року до суду надійшов відзив на скаргу боржника, у якому зазначено, що виконання рішення про встановлення побачень з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною, в порядку, визначеному рішенням. Постанова, винесена нею про відкриття виконавчого провадження від 30.06.2021 року на сьогоднішній день є чинною, обґрунтованою та відповідно ОСОБА_1 не могла і не може отримати постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з її відсутністю. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово порушувала порядок, встановлений у судовому рішенні, перешкоджала колишньому чоловіку ОСОБА_2 у побаченні з дітьми, під різними приводами не випускала дітей до рідного батька для короткострокових побачень, чим прямо порушувала норми чинного законодавства щодо невиконання судового рішення. Враховуючи факт того, що скаржник систематично не виконує судове рішення та вказане підтверджується відповідними документами, що знаходяться у матеріалах виконавчого провадження), твердження скаржника про обов`язок державного виконавця закрити виконавче провадження №65954671 є безпідставними та спростовуються самими матеріалами виконавчого провадження та діями самого скаржника.

Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за вищезазначеною скаргою та її призначено до розгляду .

У судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила задовольнити її, з підстав, зазначений в ній.

Державний виконавець Дирдіна В.В. та інші учасники виконавчого провадження у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду скарги, оскільки строк розгляду даної категорії справи обмежений, окрім того, діючими нормами ст. 450 ЦПК України неявка осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, згідно із виконавчим листом, виданим Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області 30 червня 2021 року на виконання рішення суду від 17 лютого 2021 року визначено порядок та час спілкування батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з малолітніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері ОСОБА_1 , а саме:

- перша та третя субота місяця з 10 години 00 хвилин ранку суботи до 13 години 00 хвилин дня суботи;

- друга та четверта неділя місяця з 10 години 00 хвилин ранку неділі до 13 години 00 хвили дня неділі;

- 30 червня кожного року з 16:00 години до 19:00 години.

Постановою державного виконавця Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дирдіною Владиславою Владиславівною від 02.07.2021 року відкрито провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Відповідно до актів державного виконавця від 03.07.2021, 06.07.2021, 11.07.2021, 17.07.2021, 25.07.2021 років ОСОБА_1 було роз`яснено її права, попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду та вона особисто отримала постанову державного виконавця про арешт коштів, однак ОСОБА_1 умисно не виконує рішення суду, веде себе агресивно, висловлюється нецензурною лайкою.

Згідно із постановами від 05.07.2021 року та 12.07.2021 року, за невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду на останню накладено штрафи у розмірі 1700 та 3400 грн.

Відповідно до частини п`ято статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (Рішення ECHR у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ECHR у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цьогоЗакону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63Закону.

Частиною першою ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною закріплений у ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, ч. 2 зазначеної статті передбачає, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем було здійснено виконання боржником рішення суду.

За правиламист.64-1ЗУ «Про виконавче провадження» - виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, при виконанні зазначеного рішення суду державний виконавець повинен скласти акт та винести постанову про закінчення виконавчого провадження або скласти акт невиконання рішення суду та вжити відповідних заходів.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;Пункт 8 частини першої статті 39 виключено на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх відповідними доказами, суд приходить до висновку, що державний виконавець Дирдіна В.В. вжила передбачених законодавством заходів з метою реального виконання рішення суду, щодо побачень батька ОСОБА_2 зі своїми малолітніми дітьми, натомість із досліджених судом матеріалів виконавчого провадження, доданих державним виконавцем до відзиву вбачається, що скаржниця ОСОБА_1 не в повній мірі виконує рішення суду та періодично перешкоджає батькові у побаченнях з її малолітніми дітьми у зв`язку із чим виконавче провадження не може бути закінчене, оскільки немає у цьому жодної підстави, передбаченої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Доказів того, що із серпня 2021 року заявниця систематично та добровільно виконує рішення суду, остання суду не надала, натомість її твердження спростовуються поясненнями стягувача ОСОБА_2 , поясненнями державного виконавця та доданими до їх пояснень доказами.

Разом із цим суд звертає увагу скаржниці на те , що батько має право на особисте спілкування з дітьми, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Державний виконавець Дирдіна В.В. вищевказаних засад у своїй роботі дотримується, відтак суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 12, 13, 260, 261, 447-453 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 07.10.2021 року.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА