КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №757/943/21-ц Головуючий у 1 інстанції: Волкова С.Я.

Провадження №22-ц/824/11791/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

21 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Сержанюка А.С., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Державного бюро розслідувань про відшкодування шкоди, спричиненої органом державної влади України,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Державного бюро розслідувань про відшкодування шкоди, спричиненої органом державної влади України, в якому просив стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 800 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19 липня 2019 року він, як потерпілий від злочину, звернувся до ДБР з заявою про злочин, яка не була внесена до ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року у справі №761/32765/19 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено, зобов`язано уповноважену особу Державного бюро розслідувань внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_1 від 19 липня 2019 року, також зобов`язано уповноваженого слідчого Державного бюро розслідувань через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно витягу з ЄРДР №0001518 від 27 вересня 2019 року було внесено дані з попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 382 КК України.

10 березня 2020 року слідчим Куцак Ю.В. винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим, яка ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 14 травня 2020 року була скасована.

02 квітня 2020 року слідчим Куцак Ю.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 29 квітня 2020 року була скасована.

21 травня 2020 року слідчим Басюк В. винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим, яка ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2020 року була скасована.

10 липня 2020 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2020 року була скасована.

Порушення його прав та інтересів встановлено судовими рішеннями, якими зобов`язано внести дані відповідно до поданих ним заяв про злочин в ЄРДР.

Невиконання прямих обов`язків, покладених на посадових осіб органу державної влади, спричинило стрес, хвилювання, погіршення стану здоров`я.

Такими діями Державного бюро розслідувань йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 800 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Державного бюро розслідувань про відшкодування шкоди, спричиненої органом державної влади України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції порушено норми ст. 263 ЦПК України. Зазначає, що оскаржуване рішення суду не містить стислого викладу позиції позивача, мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову чи відмови у задоволенні позову з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Посилається й на те, що судом першої інстанції не зазначено норми права, на які посилався позивач, та мотиви їх незастосування.

Державне бюро розслідувань подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на перекривленні фактів, однобічному трактуванні обставинсправи та невірному застосуванні норм чинного законодавства. Оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, а представник Державного бюро розслідування заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року у справі №761/32765/19 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, скаргу задоволено, зобов`язано уповноважену особу Державного бюро розслідувань внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування за заявою ОСОБА_1 від 19 липня 2019 року.

Зобов`язано уповноваженого слідчого Державного бюро розслідувань через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Державним бюро розслідувань 27 вересня 2019 року виконано вимоги ухвали та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001518, про що проінформовано ОСОБА_1 .

Постановою прокурора Генеральної прокуратури України від 12 листопада 2019 року визначено підслідність означеного кримінального провадження за Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не надав суду доказів того, що діями Державного бюро розслідувань йому завдано моральних страждань. Суд не зміг встановити причинний зв`язок між діями органу державної влади та моральними стражданнями позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в постанові Пленуму Верховного Суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3).

Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров`я; протиправної поведінки щодо членів сім`ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.

У частині 2 ст. 1167 ЦК передбачені випадки відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи: а) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; б) якщо шкоди завдано фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду; в) в інших випадках, встановлених законом.

Так, незалежно від вини моральна шкода відшкодовується, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, її відшкодування здійснюється за правилами ст. 1187 ЦК. Однак, якщо шкода завдана життю або здоров`ю фізичної особи володільцями джерел підвищеної небезпеки внаслідок їх взаємодії, то моральна шкода відшкодовується залежно від ступеня їх вини за правилами ст. 1188 ЦК.

Також, якщо шкода завдана майну фізичної особи, то права на відшкодування моральної шкоди без вини у потерпілого не виникає.

Безвинна відповідальність за завдання моральної шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду обмежена випадками незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди проводиться в порядку, визначеному ст. 1176 ЦК.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 вважає протиправними дії посадових осіб правоохоронного органу у зв`язку з неналежним проведенням досудового розслідування кримінального провадження №0001518.

Однак, доказів заподіяння моральних страждань діями Державного бюро розслідувань позивач суду не надав.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції проте, що незгода позивача з діяльністю працівників Державного бюро розслідувань, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, що повністю відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 30 січня 2019 року у справі №199/1478/17, від 20 січня 2021 року у справі №686/27885/19.

У постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №638/8636/17-ц зазначено, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не тягне наслідок цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню у відповідності до статей 23, 1167, 1174 ЦК України. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, унаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача та притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді А.С. Сержанюк

Л.П. Сушко