КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 759/5190/21

провадження №22-ц/824/13482/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Нежури В.А.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» Велікданова Сергія Костянтиновича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року в частині стягнення судового збору та витрат на правову допомогу /суддя Горбенко Н.О./

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, головний державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Київ) Пилипчук Костянтин Ростиславович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим №9999 від 29.01.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, стягнути судові витрати у розмірі 454,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 933,20 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року позов задоволено частково.

Ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим №9999 від 29.01.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 900,00 грн;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1362,00 грн.

В іншій частині відмовити. /а.с. 130-133/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 18 900 грн та судового збору, директор ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Велікданов С.К. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в цій частині скасувати, відмовивши у стягнення вказаних витрат та 50% судового збору.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем, разом з першою заявою по суті спору та під час розгляду справи не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Наданні позивачем докази, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу подані в порушення ч. 9 п. 1 ст. 83 ЦПК України, а саме, докази які підтверджують витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 18 900,00 грн. - договір про надання правової допомоги, квитанція, детальний опис робіт тощо, на поштову адресу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не надходили та разом з позовною заявою не надавались, а відтак суд першої інстанції не міг приймати зазначені докази до уваги.

Зазначав, що в разі визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору - повертається.

Наголошував, що вимоги позивача щодо компенсації витрат на правничу допомогу не пропорційні з ціною позову, а склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування в справі. Витрати позивача є завищеними відносно відповідача зважаючи на складність справи та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував, що ним було укладено Договір про надання правової допомоги №19/3-2021 від 10.03.2021р. з адвокатом Кравчуком В.І., на виконання якого ним було видано Ордер серія ЖТ №067992 від 28.04.2021р. та укладено відповідні Додаткові угоди №1 від 10.03.2021р., №2 від 28.04.2021р., №3 від 28.04.2021р., складено Акт виконаних робіт від 28.04.2021р., оплата підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №16 від 28.04.2021р., копії яких було 05 травня 2021 року, тобто до розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження, надіслано відповідачу по справі, докази чого містяться в матеріалах справи.

Наголошував, що при поданні позовної заяви ним було зазначено орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, про що зазначено у позові.

Вказував і на те, що Верховний Суд звертав увагу (постанова КГС ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17), на те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Акцентував на тому, що саме поведінка відповідача, завідомо знаючи про неможливість стягнення навіть за строками позовної давності, призвела до дій, за якими відкрито виконавче провадження, та накладено арешт на фінансові кошти на відповідних рахунках, що мало негативні наслідки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін, в частині, що оскаржується, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 13.09.2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №500412538, згідно з яким позивач отримав кредитні кошти в сумі 20720грн зі строком повернення до 16.09.2014 року та нарахуванням процентів за користування кредитом в розмірі 14,99 % річних (а.с.14).

29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. за заявою ТОВ «Фінансова компанія управління активами», вчинено виконавчий напис за реєстровим №9999 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №R500412538 від 13.09.2013 року за період з 08.10.2016 по 20.01.2020 в розмірі 29329,48 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 20 720,00 грн. і заборгованості по відсоткам в розмірі 6459,48 грн., заборгованості з пені 2 000 грн., та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 150,00 грн.

05.02.2021 року за вказаним виконавчим написом Головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Пилипчуком Костянтином Ростиславовичем було відкрито виконавче провадження № 64378161, а постановою від 05.02.2021 про арешт коштів боржника було накладено арешт на грошові кошти позивача.

Визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції вказував на те, що подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам закону, оскільки укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально.

Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 137 ЦПК України про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем 10.03.2021 було укладено договір №10/2-2021 з адвокатом Кравчуком В.І. про надання правової допомоги, згідно умов якого сторони погодили розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги.

Згідно додаткової угоди 3 від 28 квітня 2021 р. погоджено вартість правової допомоги у розмірі 18 933,20 грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру підтверджується сплата позивачем вартості правових послуг у розмірі 18 900, грн.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно правового висновку Верховного Суду від 30 вересня 2020 року, викладеного у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), які суд відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, законодавство не наводить форму та вимоги до документа, який підтверджує факт сплати клієнтом адвокатського гонорару.

Отже, розмір витрат, понесених позивачем на надання йому правової допомоги, які підлягають стягненню з відповідача на його користь, у розмірі 18 900 грн, суд першої інстанції вважав обґрунтованим, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення 50 % судового збору у зв`язку з тим, що відповідачем визнано позов, колегія апеляційного суду не приймає до уваги, оскільки розгляд справи судом першої інстанції здійснено по суті, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню не у зв`язку з визнанням позову, а у зв`язку з порушенням вимог закону при його вчиненні.

Доводи апеляційної скарги, щодо неподання позивачем орієнтовного розміру понесених судових витрат, колегією апеляційного суду відхиляються як такі, що не підтверджені матеріалами справи.

Позивачем, при зверненні до суду на а.с. 8 визначено орієнтовний розмір судових витрат у 25 000 грн. /а.с. 8/

Аналогічно, не підтверджується матеріалами справи доводи апеляційної скарги щодо ненадання доказів понесених витрат відповідачу, докази відправки, що містяться у матеріалах справи /а.с. 89/, апелянтом не спростовано.

Доводи апеляційної скарги щодо завищення судових витрат, колегія суддів апеляційного суду також відхиляє, оскільки для порівняння цін апелянтом взято примірну плату за послугу, разом з тим, сторонами у договорі передбачені стала оплата за 500 слів машинописного тексту - 2600 грн.

Так, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Сторонами погоджена оплата за певну форму надання правової допомоги, в акті враховані ті клопотання, які судом було задоволено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» Велікданова Сергія Костянтиновича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року в частині стягнення судового збору та витрат на правову допомогу - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року в частині стягнення судового збору та витрат на правову допомогу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: