Дата документу 05.10.2021 Справа № 334/6323/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6323/20 Головуючий у 1-й інстанції:Філіпова І. М.
провадження № 22-ц/807/2389/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 08.01.2019р. по 07.08.2020р. в сумі 54 113,26 грн., середнього заробітку за період затримки виплати за три місяці у сумі 109 746,00 грн.

В позовній заяві зазначила, що 07.08.2020р.вона звільнилася за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП з ДП «Запорізький науководослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується копією трудової книжки, копією наказу про звільнення №21-к від 07.08.2020р. Але відповідач не розрахувався із нею та має заборгованість по заробітній платі, розмір якої станом на 27.08.2020р. складав 121 137,40 грн., станом на 23.10.2020р. 55 613,26 грн., станом на 21.01.2021р. 41 713,26 грн. Відповідач частково погашав заборгованість по заробітній платі та остаточний розрахунок було проведено 02.02.2021р. згідно довідки відповідача від 16.02.2021р.

У зв`язку з поступовим погашенням заборгованості відповідачем по заробітній платі позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги в ході розгляду справи.

У лютому 2021 року відповідачем було повністю погашено заборгованість з заробітної плати, тому позивач відмовилась від позову в цій частині позовних вимог. Проте просила задовольнити у повному обсязі позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку вирахувала за 179 днів затримки розрахунку у сумі 215 874,00 грн.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2021 року позов задоволено частково.

Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частини позовних вимог.

Стягнуто з Державного підприємства «Запорізькій науководослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 08.08.2020р. по 02.02.2021р. в розмірі 253 987 грн. 26 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Запорізькій науководослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2158 грн 74 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державне підприємство «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» подало апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у частині неврахування судом фінансового стану підприємства, доходів позивача, які підлягають відрахуванню від визначеної до стягнення суми, просить змінити рішення щодо стягнутого розміру компенсації з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.2 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргане підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2020р. ОСОБА_1 звільнилася за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП з ДП «Запорізький науководослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується копією трудової книжки позивача, копією наказу про звільнення №21-к від 07.08.2020р.

Розмір заборгованості по заробітній платі станом на 27.08.2020р. складав 121 137,40 грн., станом на 23.10.2020р. 55 613, 26 грн. Відповідач частково погашав заборгованість по заробітній платі та остаточний розрахунок було проведено 02.02.2021р. згідно довідки відповідача від 16.02.2021р.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем було повністю погашено, тому суд прийняв відмову від позову позивача в цій частині вимог та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрив провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати.

Розрахунок середнього заробітку позивачем було здійснено наступним чином: заробітна плата позивача за червень-липень 2020р. для обчислення середньоденної заробітної плати склала 41 004, 02 грн. (21 165,75 грн. + 19 838,27 грн.); кількість відпрацьованих днів у періоді складає 34 дні ( 18 робочих днів у червні та 16 робочих днів у липні). Середньоденна заробітна плата складає 41 004,02 грн. : 34 дні = 1206,00 грн. Таким чином, середній заробіток за період з 08.08.2020р. по 02.02.2021р. складає 1206,00 грн. х 179днів = 215 874,00 грн.

Вирішуючи спір щодо обгрунтованості вимог позивача про стягнення на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку з роботодавця на її користь у зв`язку з не проведенням з нею остаточного розрахунку при звільненні, суд виходив із положень статей 116, 117 КЗпП України, а також із встановлених під час розгляду справи обставин, якими підтверджується, що позивач здійснив остаточний розрахунок з позивачем лише під час розгляду цієї справи 02.02.2021р. При цьому, суд погодився із наведеним позивачем розрахунком та стягнув за період з дня звільнення 08.08.2020р. по день фактичного розрахунку 02.02.2021р. суму середнього заробітку у розмірі 253 987 грн. 26 коп.

В апеляційній скарзі відповідач не оспорює встановлених судом обставин щодо не- проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , а також значний розмір заборгованості в сумі 121 137,40 грн. на день її звільнення, яка виплачувалась позивачу поступово після звільнення протягом півроку. Лише наголошує на тому, що виплата стягнутого судом розміру середнього заробітку позивачу в сумі 253 987,26 грн. унеможливить виплату заробітної плати працюючим працівникам, оскільки такий розмір фактично дорівнює місячному фонду заробітної плати підприємства. Вважає, що такий розмір компенсації є занадто великим порівняно із заробітком позивача, оклад якої становить 12 345 грн., а всі решта нарахувань це премії та виплати за складність виконуваної роботи. Також вважає, що зі стягнутої судом суми компенсації слід відрахувати доходи, які отримувала позивач у цей період після звільнення з підприємства, якими, за припущенням відповідача, може бути державна допомога як безробітній.

Дослідивши вказані доводи, колегія визнає їх негрунтовними.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Встановлено, що спору з приводу розміру заборгованості між сторонами на час звільнення позивача не існувало, що могло б бути реабілітуючою обставиною для роботодавця при вирішення питання компенсації середнього заробітку згідно статті 117 КЗпП України.

Також судом першої інстанції врахована правова позиція, висловлена у постанові від 26 червня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій вона відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

?Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

?Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

?Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

?Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку точку зору у своїй постанові ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідач в ході розгляду справи посилався на цю правову позицію, та судом були досліджені визначені у ній критерії для зменшення розміру компенсації, але суд не знайшов підстав для зменшення суми, розрахованої згідно статті 117 КЗпП України.

Колегія повністю погоджується з судом, враховуючи великий розмір заборгованості відповідача перед позивачем, звернення останньої до суду з позовом через три місяці після звільнення, істотність заборгованості порівняно з її середнім заробітком, наявність на утриманні у позивача двох неповнолітніх дітей, що є вагомим для врахування її майнових втрат та труднощів через несвоєчасну виплату зарплати.

Те, що у підприємства існують певні фінансові труднощі не може бути підставою для невиконання вимог статті 116, 117 КЗпП щодо своєчасного розрахунку зі звільненим працівником.

Про це зазначається у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про

практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., згідно з яким відсутність коштів у роботодавця не може бути підставою невиплати належних працівникові коштів та не звільняє його від відповідальності.

Щодо доводів про необхідність вирахування з суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні отриманих у цьому періоді доходів позивача, то така норма існувала до 2006р. у статті 117 КЗпП України як її частина третя, яка була виключена на підставі Закону України № 3248-ІУ від 20.12.2005р. Тому на теперішній час вказаного законом не передбачено, а тому й не мається підстав для вилучення будь-яких доходів позивача з компенсації, стягнутої судом згідно до статті 117 КЗпП.

Зважаючи на все вище наведене, колегія не вбачає підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом зменшення розміру компенсації згідно статті 117 КЗпП України за викладеними доводами апеляційної скарги.

Між тим, колегія вбачає, що судом було допущено описку або ж арифметичну помилку. Так, вказуючи, що середній заробіток за період з 08.08.2020р. по 02.02.2021р. складає 1206 х 179 = 215 874 грн., суд у абзаці третьому резолютивної частини стягнув 253 987 грн. Але така описка чи арифметична помилка має бути виправлена самим судом першої інстанції, а не шляхом внесення виправлень у рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За вказаних обставин, апеляційна скарга відповідно до приписів статті 375 ЦПК України колегією залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 05 жовтня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кримська О.М.