РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/472/21

Провадження №2/568/795/21

06 жовтня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

судді Сільман А.О.

секретаря судового засідання Саган В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи - Андрієвський А.О.

розгляувши в порядку загального позовного провадження справу № 568/472/21

за позовом ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області (адреса: 35541, вул.Довга, буд.68 с.Крупець Дубенського району Рівненської області),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 )

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Крупецької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Зазначений позов мотивувала тим, що вона понад 15 років користується земельною ділянкою та будинком без реєстрації права власності.

Вказує, що 1/2 земельна ділянки площею 1,17 га та 1/2 будинку в с.Коти, Радивилівського р-нй належали її сестрі, яка, в свою чергу, отримала його на підставі свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилася спадщина.

Стверджує, що вона є спадкоємцем ОСОБА_4 за законом, користується майном спадкодавця після її смерті.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про те, що вона володіла будинком та земельною ділянкою відкрито, не приховувала факт знаходження нерухомого майна в її володінні та підтверджують безперервність володіння протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи викладене, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та земельною ділянкою площею 1,17 га в с. Коти Ситнівської сільської ради, Радивилівського р-ну.

Ухвалою від 27.04.21 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 25.05.21 р. позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача усунути недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 08.06.21 р. продовжено розгляду справи № 568/472/21 та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 23.06.21 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 14.09.21 р. залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Пояснив, що після смерті ОСОБА_4 ,. їй не було відомо, хто став спадкоємцем нерухомого майна, вона відкрито користувалось будинком таземельною ділянкою з 2004 р.

Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наголосив на тому, що ОСОБА_3 не запересує проти визнання права власності на 1/2 земельної ділянки та 1/2 будинку в с. Коти за ОСОБА_2 .

В судове засідання відповідач не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з тим, від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали у спадок майно, а саме: цегляний житловий будинок площею 71 кв.м. та приналежні до нього господарські будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до технічного паспорту на жиловий будинок по АДРЕСА_4 , житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_2 1/2 частки та ОСОБА_4 - 1/2 частки будинку.

Відповідно до довідки Крупецької сільської ради №3-541 від 26.08.21 р., ОСОБА_2 є головою господарства за адресою: АДРЕСА_4 та здійснювала оброблення земельної ділянки та догляд за будинком.

З державного акту на право приватної власності серії РВ 01548 від 15.02.2000 р. вбачається, що земельна ділянка площею 1,17 га в с. Коти, Ситненської сільської ради належить ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18.01.04 р.

З письмових пояснень третьої особи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 за заявої її чоловіка ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати за нею право власності на будинок та земельну ділянку в порядку спадкування після смерті сестри ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що спадкоємцем на підставі ст.1261 ЦК України є її чоловік ОСОБА_3 .

Крім того, звертаючись в суд, позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що з 2004 року, тобто до дня смерті сестри, проживає у спірному житловому будинку та користується земельною ділянкою. Вона добросовісно, відкрито, безперервно володіла вказаним житловим будинком та земельною діялнкою по АДРЕСА_3 , протягом тривалого часу, який на праві часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а тому на підставі статті 344 ЦК України вважає, що набула право власності на все майно.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку про те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першої статті 344 ЦК України.

При вирішенні спорів щодо визнання права власності за набувальною давністю має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Установивши, що позивач знав про власника спірного будинку з моменту вселення та проживав у ньому за згодою власника (1/2 частини будинку) - ОСОБА_4 та в подальшому її спадкоємця, суд дійшов висновку, що вказане майно не може бути об`єктом набувальної давності.

Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.

Положення наведеної статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань, чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Під час розгляду справи позивач не надав доказів, а матеріали справи таких не містять, про те, що він володіє майном не за волею власника і не знав, хто є власником.

Сам лише факт проживання позивача у спірному будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

А відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірний будинок та земельну ділянку за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Козинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Крупецька сільська рада Дубенського району Рівненської області (адреса: 35541, вул.Довга, буд.68 с.Крупець Дубенського району Рівненської області),

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення виготовлений 07.10.21

Суддя А.О. Сільман