ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/695/21 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 310000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Парандюк Т. С., Шевчук Г. М.,

секретар с/з- Іванюта О.М.

з участю відповідача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Степанової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/12170/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04. 2021 року, ухвалене в місті Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Сливкою Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Степанова О.В., до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Управління сім"ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

23.07.2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом. Позивачка зазначила, що з 31.08.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2018 року. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

У позовній заяві зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.12.2017 року стягнуто із відповідача в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку, але не менше від розміру у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ч. 2 ст. 182 СК України, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, указаним судовим рішенням стягнуто із відповідача аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Представник позивачки вказує на те, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання малолітньої дочки значно зріс, а майновий стан позивачки погіршився, оскільки з 28.12.2019 року припинено виплату аліментів на її ( ОСОБА_2 ) утримання, а її син від першого шлюбу з вересня 2019 року самостійно отримує пенсію за втратою годувальника.

Натомість, майновий стан відповідача покращився, оскільки він припинив сплату аліментів на дитину від першого шлюбу у зв`язку із досягненням сином повноліття, а також 11.01.2019 року набув право власності на нерухоме майно.

Враховуючи указані обставини, вважала, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання малолітньої дочки, які, на її думку, слід стягувати у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача вказала, що дочка сторін ОСОБА_5 хворіє, потребує особливого догляду, спеціального харчування та уваги, тому відвідує дитячий садок приватного типу, який може забезпечити потреби дитини із урахуванням її стану здоров`я.

Загальний розмір витрат, які ОСОБА_2 понесла на відвідування дитиною приватного садка становлять 57100 грн., за період з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року та з 01 січня 2019 року по 30 вересня 2019 року.

Вважала, що вказані витрати є додатковими витратами на дитину, а тому, в силу вимог ст. 185 СК України, підлягають стягненню із відповідача.

Крім того, позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , унаслідок неналежного виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.04.2021 року позов ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Степанова О.В., до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління сім"ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів та ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 57100 гривень. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1681,60 гривень судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині збільшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, а також скасувати рішення суду в частині задоволення позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, відмовивши у задоволенні позову у цій частині, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та щодо попередження позивача про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків сторонами не оскаржується.

ОСОБА_1 вказав, що наведені у рішенні обставини щодо погіршення майнового стану ОСОБА_2 унаслідок припинення ним з 28.12.2019 року виплат на її утримання, отримання сином позивачки від першого шлюбу самостійно пенсії за втратою годувальника не є такими, що свідчать про погіршення майнового стану, оскільки аліменти стягувались на утримання позивачки до досягнення дитиною 3 років, що пов`язано з неможливістю ОСОБА_2 працювати.

ОСОБА_1 зазначив, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини усіх доходів на утримання дочки ОСОБА_4 поставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки він продовжує надавати допомогу своєму повнолітньому сину від першого шлюбу, має на утриманні матір ОСОБА_6 , яка є пенсіонером та має незадовільний стан здоров`я. ОСОБА_1 вказав, що сам хворіє, має хронічні захворювання, отримані під час проходження служби в Збройних Силах України, тому потребує коштів на лікування.

Відповідач також зазначив, що суд не врахував того, що набуття ним квартири АДРЕСА_1 , у якій він проживає, не свідчить про покращення його майнового стану, оскільки указане нерухоме майно було йому подароване мамою.

ОСОБА_1 вказав, що оплата ОСОБА_2 послуг приватного дитячого садочка у розмірі 57100 грн., в розумінні ст. 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину, оскільки вони не викликані особливими обставинами та відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей, в тому числі за рахунок отриманих аліментів, що підтверджується позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 13.09.2017 р., справа № 369/11745/16-ц, у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року, справа № 396/11745/16-ц.

Відповідач зазначив, що суд безпідставно стягнув з нього повну вартість послуг за дитячий садочок, оскільки батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Відзив на апеляційну скаргу сторона позивача не подала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Задовольняючи позов про збільшення розміру аліментів, суд виходив з того, що у судовому засіданні встановлені обставин, визначені статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, тому стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважав, що здійснені позивачкою витрати у розмірі 57100 грн. на оплату приватного садочка Кіндерсад викликані особливими обставинами станом здоров`я ОСОБА_4 , тому стягнув їх із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 .

Однак, повністю погодитись з таким висновком суду неможливо, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 31.08.2013 року між сторонами зареєстрований шлюб.

Під час перебування сторін у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , про що Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Тернопільській області складено актовий запис №2961 та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 20.12.2016 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.12.2017 року (справа №607/4180/17) частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини та вирішено стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку, але не менше від розміру у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ч. 2 статті 182 Сімейного кодексу України, тобто до 08.07.2017 року - не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08 липня 2017 року - не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 березня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на її на утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 29.03.2017 року, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.04.2018 року (справа №607/1569/18) шлюб між сторонами розірвано.

Малолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою ДП «Комунальник-1» (а.с.29).

Згідно довідки про доходи №069, виданої 16 вересня 2019 року приватним підприємством «Агентство Тернопільських Новин», ОСОБА_2 працює у ПП «Агентство Тернопільських Новин» на посаді директора, загальна сума її доходу за період із 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року становила 27499,53 гривень.

Після досягнення дочкою ОСОБА_7 трьохрічного віку, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 припинилась виплата аліментів на утримання позивачки ОСОБА_2 , які стягувалися у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2017 року (справа №607/4180/17).

Згідно довідки №2448, виданої 03.09.2020 року Відділом обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управління ПФУ у Львівській області і отримує пенсію за вислугу років, загальний розмір якої за період із 01 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року становить 274640,44 гривень; сума аліментів за період із 01 квітня 2018 року по 31 серпня 2020 року склала 91393,93 гривень.

Крім цього, відповідно до довідки про доходи №32, виданої 04.09.2020 року ТОВ «Спільне українсько-канадське підприємство «РОСАН» ОСОБА_1 працює у ТОВ «Спільне українсько-канадське підприємство «РОСАН» і займає посаду керівника сектору, загальна сума його доходів за період із лютого 2018 року по серпень 2020 року становить 101750,05 гривень.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №217336645 від 22 липня 2020 року, 11 січня 2019 року на підставі договору дарування за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Як установлено судом та вбачається із наданих стороною позивача документів, малолітня дочка сторін - ОСОБА_3 хворіє, часто проходить медичні обстеження та лікування.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно із вимогами ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на погіршення майнового стану позивача, оскільки з 28.12.2019 року припинилась виплата аліментів на її утримання, беручи до уваги стан здоров`я малолітньої дочки сторін, необхідність витрат на проходження обстежень, лікування дитини та догляду за нею, враховуючи майновий стан відповідача, який працевлаштований, отримує дохід у вигляді заробітної плати та пенсії за вислугу років, колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.12.2017 року розмір аліментів в розмірі 1/5 частина всіх видів заробітку платника аліментів, є недостатнім для належного та гармонійного розвитку дитини.

Однак, колегія суддів не погоджується із визначним судом розміром аліментів на утримання дитини - 1/3 частини усіх видів доходу ОСОБА_1 , оскільки вважає, що стягнутий розмір аліментів, не узгоджується з вимогами ст. 182 СК України.

В апеляційній скарзі та у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 указав, що визначений судом розмір аліментів на утримання дитини ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки він продовжує надавати допомогу своєму повнолітньому синові від першого шлюбу, мав на утриманні матір, а сам він хворіє та потребує коштів на лікування.

З Акту від 06.05.2021 р., видного ЛКП Житловик -С, відомо, що мати позивача ОСОБА_6 , 1949 року народження, проживає у квартирі АДРЕСА_4 та перебуває на утриманні свого сина ОСОБА_1 .

Надана відповідачем медична документація свідчить про те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції мама відповідача хворіє (т. 2 а.с. 15-29).

В апеляційному суді ОСОБА_1 пояснив, що приблизний розмір доходу, який він отримує, становить близько 15000 грн. щомісячно, тому розмір аліментів, визначений судом у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, є завищеним і ставить його в скрутне матеріальне становище.

Також відповідач зазначив, що своєчасно сплачує аліменти на утримання дочки і погоджується на їх збільшення та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу. ОСОБА_1 пояснив, що враховуючи суму його доходів, щомісячні виплати аліментів будуть становити близько 4 тисяч гривень і ця сума, враховуючи також зобовязання матері щодо утримання дочки, є цілком достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи наведене, а також взявши до уваги обставини, визначені ст. 182 СК України, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині збільшення розміру аліментів слід змінити, стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі не 1/3, а 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини слід вказати наступне.

Як пояснила позивачка, у зв`язку із станом здоров`я, дочка ОСОБА_4 потребує покращеного догляду, спеціального харчування та уваги, тому вона уклала договір на відвідування дитиною приватного дитячого садка, у яком можуть бути забезпечені особливі потреби дитини

Загальний розмір витрат, які ОСОБА_2 понесла на відвідування дитиною приватного садка, за період з 01.08.2018 р. до 31.12.2018 р. і з 01 січня 2019 року до 30 вересня 2019 року становить 57100 гривень, які повністю просила стягнути з відповідача.

Згідно із частиною першою статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як установлено судом, дочка ОСОБА_5 хворіє, неодноразово проходила лікування та медичні обстеження (т. 1 а.с. 162, 165, 167, 171)

Із змісту консультативного висновку лікаря-отоларинголога медичного центру «Лорімед» від 06.01.2020 року слідує, що дитині встановлено діагноз хвороби - алергічний риніт, сірчані пробки обох вух та надано рекомендації для лікування (а.с.165)

Згідно консультативного висновку лікаря-педіатра медичного центру «Лорімед» від 10.10.2020 року дочка сторін хворіє гострим трахеобронхітом, зазначені рекомендації для лікування (а.с.167). Крім того, дитина проходила обстеження у ТОВ «Неоклінік» (а.с.171).

Згідно висновку лікаря дерматовенеролога ОСОБА_8 , дитина хворіє атопічним дерматитом. Лікарем рекомендовано в харчуванні виключити цукор, цукерки, інші солодощі, не натуральні продукти (консерви, концентратори, ковбасу, сосиски, чіпси та інші продукти).

Згідно консультативного висновку спеціаліста дитячої клініки «Малеча» від 05.12.2019 року, у ОСОБА_3 діагностовано функціональний розлад жовчного міхура за гіпотонічним типом; біліарний садж; хронічні закрепи та призначено лікування. Зокрема, лікарем рекомендовано надавати ОСОБА_9 лікувальне харчування (т.1 а.с. 162).

Як убачається із договору №1, укладеного 01.01.2018 року між приватним дитячим закладом «Кіндерсад» міста Тернополя в особі ОСОБА_10 (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник), виконавець організовує роботу по денному догляду за дитиною ОСОБА_3 та навчання в студіях у приватному дитячому закладі «Кіндерсад», а Замовним сплачує за надані послуги в розмірі 4000 гривень.

Згідно укладеного між приватним дитячим закладом «Кіндерсад» міста Тернополя в особі ОСОБА_10 договору №1 від 05 серпня 2019 року вартість надання освітніх послуг «студій» та надання платних послуг по денному догляду за дитиною, а також інших послуг становить 5000 гривень.

Як убачається із копій платіжних доручень, за послуги дитячого закладу «Кіндерсад», відповідно до умов укладених договорів за період з 16.08.2018 року по 09 .09.2019 року позивачка сплатила на рахунок ФОП ОСОБА_10 57100 гривень. Вказане підтверджується копією платіжного доручення АТ КБ «ПриватБанк» №Р24А466051310А69014 від 16 серпня 2018 року на суму 3700 гривень та дублікатами платіжних доручень АТ КБ «ПриватБанк»: №0.0..1 від 12 вересня 2018 року на суму 4000 гривень; №0.5.1 від 05 жовтня 2018 року на суму 4000 гривень; №0.0..1 від 07 листопада 2018 року на суму 4000 гривень; № 0.0..1 від 10 грудня 2018 року на суму 4000 гривень; №0.0..1 від 06 січня 2019 року на суму 4000 гривень; №0.0..1 від 08 лютого 2019 року на суму 4000 гривень; №0.0..1 від 06 березня 2019 року на суму 4000 гривень; №0.0..1 від 03 квітня 2019 року на суму 4000 гривень; №0.0..1 від 07 травня 2019 року на суму 4000 гривень; №0.0..1 від 17 червня 2019 року на суму 2000 гривень; №0.0..1мвід 05 липня 2019 року на суму 5500 гривень; №0.0..1 від 06 серпня 2019 року на суму 5000 гривень; №0.0..1 від 09 вересня 2019 року на суму 4900 гривень.

В суді представник позивачки зазначила, що із врахуванням наявності у дитини атопічного дерматиту та інших хвороб, які потребують спеціалізованого харчування, ОСОБА_2 уклала договір щодо відвідування дитиною приватного дитячого садочка Кіндерсад, який із урахуванням індивідуальних потреб дитини зобов`язався надавати особливе харчування та догляд. Також представник пояснила, що дитячі садки комунальної власності не можуть забезпечити для дитини необхідного харчування, із врахуванням рекомендованих особливостей.

Пунктами 2.4, 2.5 3.3, 3.6 договору від 01.01.2018 року, укладеного між приватним дитячим закладом «Кіндерсад» міста Тернополя та ОСОБА_2 , передбачено, що виконавець забезпечує умови для покращення фізичного, психологічного здоров`я та емоційного благополуччя дитини за її індивідуальними потребами. Виконавець зобов`язався надавати дитині якісне п`ятиразове харчування.

Отже, витрати в сумі 57100 грн., які оплатила позивачка за відвідування дитиною дитячого садка, є додатковими витратами та не відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дитини за рахунок отриманих аліментів, оскільки викликані особливими обставинами хворобами дитини, що вірно було враховано судом при вирішенні спору.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду про стягнення з відповідача повної вартості послуг за дитячий садочок не відповідає вимогам закону.

Нормами сімейного законодавства закріплено принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Зокрема, статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Враховуючи рівність обов`язків батьків по утриманню дитини, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених додаткових витрат на малолітню дочку ОСОБА_3 слід змінити, стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених додаткових витрати на малолітню дочку ОСОБА_3 у сумі 28550 гривень.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як видно із змісту постанови Верховного Суду від 10.01.2019 р., № справи 369/11745/16-ц, на яку ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі, у справі не встановлено особливих обставин, які зумовили здійснення додаткових витрат на утримання дитини.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що здійснені ОСОБА_2 витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка Кіндерсад викликані особливими обставинами хворобами дитини, тобто обставини у справах є різними, що було враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.04.2021 року в частині збільшення розміру аліментів та стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених додаткових витрат на малолітню дочку ОСОБА_3 слід змінити. Збільшити розмір аліментів та стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на малолітню дочку ОСОБА_3 у сумі 28550 грн. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04. 2021 року в частині збільшення розміру аліментів та стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених додаткових витрат на малолітню дочку ОСОБА_3 - змінити.

Збільшити розмір аліментів та стягувати із ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 ) аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 ) понесені додаткові витрати на малолітню дочку ОСОБА_3 у сумі 28550 гривень (двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складений 5.10.2021 року.

Головуючий

Судді