Номер провадження 2/754/3996/21
Справа №754/5055/21
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2021 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 27.08.2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.08.2018 року. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначає позивач, з 10.03.2018 року вона з дітьми проживає окремо від відповідача, діти перебувають на її утриманні та вихованні, відповідач розвитком та життям дітей не цікавиться, щомісяця перераховує на утримання дітей 4000,00 грн. Враховуючи майновий стан відповідача, наявність у нього нерухомого майна та грошових коштів, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а також визначити з нею місце проживання дітей, оскільки такої згоди відповідачем у письмовому вигляді не надано. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5037,35 грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

05.07.2021 року до суду надійшли уточнення до позовної заяви, відповідно до яких позивач просить визначити проживання дітей разом з нею; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 2510,00 грн., але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 2013,00 грн., але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача судові витрати в загальному розмірі 5945,35 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши листа, в якому просить розглядати справу в його відсутність та ухвалити рішення згідно чинного законодавства, а також надав висновок по суті позовних вимог.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.08.2018 року.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторонами під час розгляду справи не заперечувалось, що малолітні діти постійно проживають разом з позивачем.

Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини ,що мають істотне значення.

Частиною четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено обов`язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей,одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків,інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її виховані, а також на підставі інших документів ,які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 28.08.2021 року № 102/02/38-5308, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Суд приймає вказаний висновок до уваги і вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дітей, а також узгоджується з іншими доказами по справі.

Частиною 1 ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини,ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей,незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України» у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Декларації, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09).

З урахуванням наведеного, при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини суд виходить лише з «найкращих інтересів дитини», а тому вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено в судовому засіданні, малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей.

Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своїх дітей суду не надано.

Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 2510,00 грн., але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 2013,00 грн., але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дітей.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

З урахуванням вищенаведеного суд, з урахуванням інтересів дітей, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, приходить до висновку, що згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то на підставі ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5037,35 грн., а також судовий збір на користь держави в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13,33,51,81,89,258,259,263 ЦПК України, ст.ст.19,141,157,160, 161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Київ, ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2510 грн. щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Київ, ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2013 грн. щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Київ, ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5037 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Київ, ІПН НОМЕР_1 , на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 05 жовтня 2021 року.

Суддя: