Справа № 570/5139/20
Номер провадження 2/570/462/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Поліщук Т.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів адвоката Величко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному УЗНАП про виділення в натурі реальної частини окремого будинковолодіння з спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в :

21.12.2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному Управління забезпечення надання адміністративних послуг та просить виділити ОСОБА_1 в окреме будинковолодіння Ѕ частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складається із наступних приміщень: коридор 1-1 площею 8,7 кв.м.; кухню 1-2 площею 18,3 кв.м.; кімнату 1-6 площею 16,2 кв.м.; веранду а (коридор 1-7) площею 4,2 кв.м.; погріб (Пг/А-1); ганок (сходи а2); сарай-гараж, літню кухню (В), що складає 49% будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ Г) залишити у спільному користуванні.

В обґрунтування позову вказує, що постановою Апеляційного суду Рівненської області від 12.09.2018 р. у справі №570/5310/14-ц було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , виділивши їм в натурі майно згідно висновку №8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 р., варіант розподілу ІІ, перший власник (жовтий колір на схемі розподілу №2): кімнату 1-3 площею 14,2 кв.м.; кімнату 1-4 площею 19,6 кв.м.; коридор 1-5 площею 5,2 кв.м.; веранду а1 (коридор 1-8) площею 3,0 кв.м.; ганок (сходи а3); сарай (Б), що складає 51 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , виділивши йому в натурі майно згідно висновку №8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 р., варіант розподілу ІІ, другий співвласник (рожевий колір на схемі розподілу №2): коридор 1-1 площею 8,7 кв.м.; кухню 1-2 площею 18,3 кв.м.; кімнату 1-6 площею 16,2 кв.м.; веранду а (коридор 1-7) площею 4,2 кв.м.; погріб (Пг/А-1); ганок (сходи а2); сарай-гараж, літню кухню (В), що складає 49 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні.

Однак позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на зазначену частину будинку, оскільки відсутня технічна можливість у Державному реєстрі прав, так як згідно інформаційної довідки від 07.10.2020 р. житловий будинок по АДРЕСА_1 в процесі виділу частки.

Державна реєстрація права власності є неможливою до набрання законної сили рішення суду про виділення в натурі реальної частини окремого будинковолодіння з спільної часткової власності.

Під час розгляду цивільної справи №570/5310/14-ц було досліджено висновок судової інженерно-технічної експертизи №8303-8304 від 16.05.2016 р., згідно якого можливо розподілити спірний житловий будинок в натурі відповідно до ідеальних часток по Ѕ кожному із співвласників за умови незначного відхилення від ідеальних часток.

Ухвалою суду від 25.02.2021 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.35).

13.04.2021 р. до суду відповідачами надано відзиви вх. 6375 та вх 6396, згідно з якими вказують, що в жовтні 2009 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вже зверталися з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на це саме майно та поділ його в натурі.

Апеляційний суд Рівненської області постановив визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , виділивши їм в натурі майно згідно висновку №8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 р., варіант розподілу ІІ, перший власник (жовтий колір на схемі розподілу №2): кімнату 1-3 площею 14,2 кв.м.; кімнату 1-4 площею 19,6 кв.м.; коридор 1-5 площею 5,2 кв.м.; веранду а1 (коридор 1-8) площею 3,0 кв.м.; сходи (сходи а3); сарай (Б), що складає 51 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , виділивши йому в натурі майно згідно висновку №8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 р., варіант розподілу ІІ, другий співвласник (рожевий колір на схемі розподілу №2): коридор 1-1 площею 8,7 кв.м.; кухню 1-2 площею 18,3 кв.м.; кімнату 1-6 площею 16,2 кв.м.; веранду а (коридор 1-7) площею 4,2 кв.м.; погріб (Пг/А-1); ганок (сходи а2); сарай-гараж, літню кухню (В), що складає 49 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні.

Рішенням Дядковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 04.11.2020 р. присвоєно поштову адресу Ѕ ідеальної частки будинковолодіння, а фактично 49% частки будинковолодіння, визначеного на право власності за ОСОБА_1 відповідно до рішення Апеляційного суду Рівненської області від 12.09.2018 р., справа №570/5310/14-ц, провадження № 22-ц/787/1189/2018, який розташований в АДРЕСА_1 .

Позивач звертається з позовом про виділ часток в майні щодо якого спір вже вирішений, однак намагається змінити рішення і просить виділити собі у власність вбиральню (літ. Д), огорожу №1(, ворота (2), які залишилися у спільному користуванні.

Право позивача на його частку ніхто не оспорює і не заперечує. А неможливість реєстрації не пов`язана з будь-якими діями відповідача. Тобто, позов підлягає залишенню без розгляду, так як спір між сторонами вже вирішений і предмет спору відсутній. Просять залишити позов без розгляду та стягнути з позивача понесені судові витрати на надання правової допомоги у розмірі 2000 грн. (а.с.45-47; 50-51).

Ухвалою суду віл 02.06.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 02.07.2021 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному УЗНАП.

Згідно з письмовими поясненнями вх. 12137 від 20.07.2021 р. представник третьої особи ОСОБА_5 вказує, що виходячи з ч.3 ст. 364 ЦК України визначальним для виділу частки в будинковолодінні, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки будинку відповідно до часток співвласників.

Виходячи з ч.3 ст.14 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. На кожний новостворений об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ. Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, а також присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких об`єктів.

Здійснення реєстраційної дії, а саме: державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 є неможливим у зв`язку із відсутністю технічної можливості у Державному реєстрі прав.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Величко О.М., який є також представником відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали та вказують про їх безпідставність. Підтримали відзив на позов та просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та їх представників у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що згідно з постановою Апеляційного суду Рівненської області від 12.09.2018 р. у справі №570/5310/14-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та поділ майна в натурі визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , виділивши їм в натурі майно згідно висновку №8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 р., варіант розподілу ІІ, перший власник (жовтий колір на схемі розподілу №2): кімнату 1-3 площею 14,2 кв.м.; кімнату 1-4 площею 19,6 кв.м.; коридор 1-5 площею 5,2 кв.м.; веранду а1 (коридор 1-8) площею 3,0 кв.м.; сходи (сходи а3); сарай (Б), що складає 51 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , виділивши йому в натурі майно згідно висновку №8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16.05.2016 р., варіант розподілу ІІ, другий співвласник (рожевий колір на схемі розподілу №2): коридор 1-1 площею 8,7 кв.м.; кухню 1-2 площею 18,3 кв.м.; кімнату 1-6 площею 16,2 кв.м.; веранду а (коридор 1-7) площею 4,2 кв.м.; погріб (Пг/А-1); ганок (сходи а2); сарай-гараж, літню кухню (В), що складає 49 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні.

Як убачається з відповідей Центру надання адміністративних послуг у місті Рівному УЗНАП №Д-212/0116 від 13.10.2020 р. та № 1929/01-14 від 26.04.2021 р., об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться в процесі виділу частки. Така інформація існує в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ частки.

Право власності за ОСОБА_1 на підставі вищезазначеної постанови не зареєстроване в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки розділ в Державному реєстрі прав з реєстрації права власності (реєстраційний номер 46) на житловий будинок по АДРЕСА_1 , знаходиться в процесі виділу частки, а тому відсутня технічна можливість здійснити державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав за позивачем на 1/2 частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с.56).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 227208204 від 07 жовтня 2020 року (а.с.56), дії по виділу частки з будинковолодіння по АДРЕСА_1 в окремий об`єкт будинковолодіння по АДРЕСА_1 , вчинили відповідачі по справі, а саме 19 травня 2014 року за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстроване право спільної часткової власності по ј частці за кожним на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області № 22-ц/787/804/2014 від 15 квітня 2014 року (а.с.56 зворот). У подальшому 03 листопада 2017 року за ними зареєстроване право власності на виділену частку з будинковолодіння по АДРЕСА_1 в окремий об`єкт по АДРЕСА_1 (а.с.14).

Отже, вчиненні реєстраційні дії в обох розділах за адресами по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 на вищезазначені об`єкти скасовані, що відображено у Інформації з Державного реєстру речових прав від 23.10.2020 р., від 01.10.2018 р. (а.с. 14 зворот) та від 12.08.2017 (а.с. 56, зворот).

Як вбачається з висновку судової інженерно-технічної експертизи №8303-8304 від 16 травня 2016 року та з висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна № 2397 від 01 червня 2021 року КП РОБТІ РОР, існує технічна можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна 1/2 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників та враховуючи певний порядок користування житловим будинком та надвірними спорудами, що склався. Так, у користування позивача з ідеальною часткою 1/2 пропонується виділити житловий будинок: коридор 1-2 (1-1) площею 8,7 кв. м.; кухня 1-3 (1-2) площею 18,3 кв.м.; кімната 1-4 (1-6) площею 16,2 кв.м.; веранду а площею 4,2 кв.м.; загальна площа: 47,2 кв.м.; житлова площа: 16,2 кв.м. та надвірні споруди: погріб (Пг/А-1); ганок (сходи а2); сарай-гараж, літня кухня (В), а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні.

Житловий будинок, який виділяється позивачу має окремий вхід, відокремлені інженерні мережі, тому не порушуючи будівельних норм та правил, є можливість поділити в натурі житловий будинок на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Рішенням Виконавчого комітету Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області № 102 від 04 листопада 2020 Про присвоєння поштової адреси частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , на яку визнано право власності за ОСОБА_1 , присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Порядок користування спільною частковою власністю визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

З матеріалів справи вбачається, що у співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 відсутня домовленість щодо порядку володіння та користування спільною частковою власністю.

Угода про порядок користування житловим будинком і земельною ділянкою співвласниками не укладалася, фактичний порядок користування між трьома співвласниками також не складався.

Крім того, суд враховує, що саме дії відповідачів порушують права на користування частиною будинковолодінння, а саме 19 травня 2014 року за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстроване право спільної часткової власності по ј частці за кожним на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області № 22-ц/787/804/2014 від 15 квітня 2014 року. В подальшому 03 листопада 2017 року за ними зареєстроване право власності на виділену частку з будинковолодіння по АДРЕСА_1 в окремий об`єкт по АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом позивач звернувся до державного реєстратора з заявою про здійснення державної реєстрації частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідно до відповіді центру надання адміністративних послуг у місті Рівному, було відмовлено у реєстрації речових прав, оскільки розділ в Державному реєстрі прав з реєстрації права власності (реєстраційний номер 46) на житловий будинок по АДРЕСА_1 , знаходиться в процесі виділу частки, а тому відсутня технічна можливість здійснити державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі прав за позивачем на 1/2 частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Відтак, суд вважає, що оскільки позивач не має можливості у повному обсязі розпоряджатись та користуватись належною йому частиною спірного нерухомого майна суд вважає, що його право власності на вказане майно порушене і підлягає захисту, шляхом виділу майна, припинення спільної часткової власності на належне нерухоме майно, як на окрему одиницю нерухомого майна.

Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдають істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 04жовтня 1991 р. N 7 з наступними змінами та доповненнями, виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. ст. 2, 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі-державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових правна нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року N 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

У відповідності до пунктів 54, 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. N 1127 державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, проводиться за умови наявності технічної можливості такого виділу та можливості використання майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються, зокрема, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду.

Отже, суд при наявності порушеного права та вирішенні такого спору повинен встановлювати обставини технічної можливості виділу майна та можливості його використання як самостійного об`єкта цивільних відносин.

Пунктами 1.2, 3.10, 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України N 55 від 18 червня 2007 року, передбачено, що виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна), який готує суб`єкт господарювання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі N 908/1754/17 (провадження N 12-180гс18) зроблено висновок, що "відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності".

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд відхиляє доводи представника відповідачів про те, що висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна № 2397 від 01 червня 2021 року КП РОБТІ РОР не відповідає Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України N 55 від 18 червня 2007 року і відповідно відсутні докази, щодо можливості виділу частки, оскільки задовольняючи позов суд брав до уваги, не лише даний висновок Рівненського ОБТІ, але досліджував інші копії документів, які містяться в матеріалах справи, які мають значення для вирішення справи, а саме висновок судової інженерно-технічної експертизи №8303-8304 від 16 травня 2016 року, постанову Апеляційного суду Рівненської області № 570/5310/14-ц від 12 вересня 2018 року, крім того визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. З висновку судової інженерно-технічної експертизи вбачається технічна можливість виділу ОСОБА_1 в натурі належної йому 1/2 частки в спірному домоволодінні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. ст. 102, 110 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області № 570/5310/14-ц від 12 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та поділ його в натурі задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину ідеальної частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , виділивши йому в натурі майно згідно висновку № 8303-8304 судової інженерно-технічної експертизи від 16 травня 2016 року, варіант розподілу ІІ, другий співвласник (рожевий колір на схемі розподілу №2): коридор 1-1 площею 8,7 кв. м.; кухню 1-2 площею 18,3 кв.м.; кімнату 1-6 площею 16,2 кв.м.; веранду а (коридор 1-7) площею 4,2 кв.м.; погріб (Пг/А-1); ганок (сходи а2); сарай-гараж, літню кухню (В), що складає 49 % будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ. Г) залишити у спільному користуванні.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії та Федоренко проти України Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.95 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федоренко проти України). У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно, а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як існуюче майно, так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини MALTZAN and Others v. Germany від 02.03.2005 року). Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися активом, вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту правомірних (законних) очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності правомірних очікувань у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, правомірні (законні) очікування це очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини Брумареску проти Румунії від 28.11.99 року (п. 61). Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні у справі Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови від 13.12.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив про те, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109). Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях).

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в даному випадку заявлені позивачем вимоги відповідають ефективному способу захисту порушених прав, а їх задоволення призведе до поновлення цих прав.

Таким чином, оскільки позивачем доведено на підставі належних та допустимих доказів позовні вимоги та, враховуючи обов`язковість дотримання принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини, через призму цього принципу, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, тому позовні вимоги слід задоволити.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному УЗНАП про виділення в натурі реальної частини окремого будинковолодіння з спільної часткової власності - задоволити повністю.

Виділити ОСОБА_1 в окреме будинковолодіння Ѕ частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складається із наступних приміщень: коридор 1-1 площею 8,7 кв.м.; кухню 1-2 площею 18,3 кв.м.; кімнату 1-6 площею 16,2 кв.м.; веранду а (коридор 1-7) площею 4,2 кв.м.; погріб (Пг/А-1); ганок (сходи а2); сарай-гараж, літню кухню (В), що складає 49% будинковолодіння; а вбиральню (літ. Д), огорожу (№1), ворота (2), питний колодязь (літ Г) залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати - судовий збір в сумі по 420 грн. 40 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 24.09.2021 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.