ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1169/20Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 22-ц/817/1005/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 593/1169/20 за апеляційною скаргою Тернопільського центру обласного зайнятості на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року (ухваленого суддею Німко Н.П., повний текст якого складено 16 липня 2021 року) в справі за позовом Тернопільського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Тернопільський обласний центр зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 21 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Бережанського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. За результатами розгляду такого звернення, 21 квітня 2017 року відповідач набув статусу безробітного. Вдруге із аналогічним звернення відповідач звернувся у Бережанську районну філію 02 травня 2019 року і як наслідок, - набув статус безробітного 02 травня 2019 року. У подальшому, в ході виконання вимог Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, за наслідками проведеної звірки між Бережанською районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості та Управлінням соціального захисту населення Бережанської РДА було виявлено, що перебуваючи на обліку у пошуках роботи в службі зайнятості у статусі безробітного в періоди з 21 квітня 2017 року по 01 лютого 2019 року та з 02 травня 2019 року по 24 червня 2020 року, відповідач одночасно перебував на обліку в Управлінні праці соціального захисту населення Бережанської РДА, як одержувач допомоги особою, яка проживає з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду з 01 лютого 2013 року. Таким чином, під час реєстрації в Бережанському районному центрі зайнятості та надання статусу йому безробітного 21 квітня 2017 року та 02 травня 2019 року відповідач належав до категорії зайнятого населення, про що умисно не вказав у своїх заявах про надання йому статусу безробітного, набувши таким незаконним чином статус безробітного й право на виплату у виді допомоги по безробіттю. За періоди перебування на обліку як безробітного з 20 травня 2017 року по 14 травня 2018 року та з 09 травня 2019 року по 23 червня 2020 року відповідач загалом незаконно отримав допомогу по безробіттю у сумі 26475 грн. 95 коп. Письмову вимогу позивача повернути незаконно отримані кошти у виді допомоги по безробіттю за вказані періоди, відповідач проігнорував, у добровільному порядку таку виплачену допомогу по безробіттю позивачу не повернув.

У зв`язку з наведеним просив суд стягнути з відповідача на користь позивача незаконно отриману відповідачем допомогу по безробіттю в розмірі 26 475 грн. 95 коп.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тернопільського обласного центру зайнятості незаконно отриману за період з 09 травня 2019 року по 23 червня 2020 року допомогу по безробіттю у сумі 9585 грн. 06 коп.

В задоволенні позову в частині у стягнення з ОСОБА_1 на користь Тернопільського обласного центру зайнятості незаконно отриманої за період з 20 травня 2017 року по 14 травня 2018 року допомоги по безробіттю в розмірі 16 890 грн. 89 коп. - відмовлено, у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, представник Тернопільського обласного центру зайнятості Олещук В.Я. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не відносився до категорії безробітних громадян, а тому не міг отримувати допомогу по безробіттю, оскільки станом на день подання до центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного (21 квітня 2017 року), а також упродовж всього часу перебування на обліку і одержання допомоги, перебував на обліку в Управлінні праці соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації як одержувач допомоги особі, яка проживає з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду з 01 лютого 2013 року. Оскільки під час перебування на обліку як зареєстрованого безробітного даних про отримання відповідачем допомоги на догляд ні від самого відповідача, ні з інших джерел не надходило, підстав для проведення розслідування не виникало. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково вважає, що центр зайнятості при взятті на облік відповідача 21 квітня 2017 року з наданням статусу безробітного і призначенням йому допомоги по безробіттю зобов`язаний був перевірити, чи не отримує відповідач дохід у виді соціальної допомоги. Таким чином, про порушення права на надання статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю відповідачем центр зайнятості фактично дізнався 07 липня 2020 року - в результаті отримання відповіді від Управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації. Отже, саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності, який позивачем не пропущено.

У зв`язку з викладеним просить рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача незаконно отриману за період з 20 травня 2017 року по 14 травня 2018 року допомогу по безробіттю в розмірі 16 890 грн. 89 коп. Вирішити питання судових витрат.

09 вересня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника відповідача адвоката Дармоніс О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки повинен був довідатися про незаконність таких виплат відповідачу (початок строку позовної давності) з дня надання відповідачу статусу безробітного і отримання ним допомоги по безробіттю, а саме з 21 квітня 2017 року. Таким чином, саме з дати подання відповідачем заяви про отримання статусу безробітного й, відповідно, права отримання пов`язаних із цим статусом виплат, у сторони позивача була можливість та право перевіряти всі, без винятку, відомості, вказані ОСОБА_1 при поданні заявою про отримання згаданого статусу, у тому числі й щодо отримання ним доходів у виді соціальної допомогти по догляду за інвалідом ІІ групи. Вважає, що на час подання даного позову до суду (19 листопада 2020 року), визначений законом 3-х річний строк на звернення до суду із вимогами за вказаний період, для сторони позивача закінчився й клопотань про його поновлення не заявлено.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, при цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

21 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_1 подав до Бережанського районного центру зайнятості заяву про сприяння у працевлаштуванні, набувши таким чином цього ж числа статус безробітного. У заяві про призначення (поновлення) йому виплати допомоги по безробіттю від 21 квітня 2017 року, ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений із умовами і тривалістю призначення допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.7).

При призначенні вказаного виду допомоги відповідач ОСОБА_1 завідомо знаючи про такий факт, умисно не вказав, що з 01 лютого 2013 року по 21 квітня 2017 року (дата подання заяви про отримання статусу безробітного), він перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації як одержувач допомоги особою, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, а саме: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), інвалідом II групи.

08 липня 2020 року, згідно акту № 39 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до законодавства про зайнятість, під час перебування на обліку в Бережанській районній філії з 21 квітня 2017 року по 01 лютого 2019 року та з 02 травня 2019 року по 24 червня 2020 року, ОСОБА_1 був зайнятою особою й при цьому, маючи незаконно отриманий статус безробітного, не повідомив позивача (службу зайнятості) про свою зайнятість й отримання доходу у виді виплат по догляду за інвалідом II групи (а.с.16).

Наказом Тернопільського обласного центру зайнятості від 10 липня 2020 року № 1067 «Д» «Про повернення коштів», визначено, що ОСОБА_1 протягом 15-ти календарних днів слід повернути кошти у сумі 26475.95 грн. за період перебування на обліку як безробітного з 20 травня 2017 року по 14 травня 2018 року та з 09 травня 2019 року по 23 червня 2020 року (а.с.18).

Відповідно до довідки Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 28 серпня 2020 № 185 за період з травня 2017 року по травень 2018 року ОСОБА_1 . Виплачено 16 890.89 грн. допомоги по безробіттю (а.с.13).

Згідно з довідкою Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 28 серпня 2020 року № 186 за період з травня 2019 року по червень 2020 року ОСОБА_1 . Виплачено 9 585.06 грн. допомоги по безробіттю (а.с.14).

Сторона відповідача визнала і не заперечила той факт, що під час перебування на обліку в Бережанській районній філії з 21 квітня 2017 року по 01 лютого 2019 року та з 02 травня 2019 року по 24 червня 2020 року відповідач ОСОБА_1 був зайнятою особою й отримував дохід у виді виплат по догляду за інвалідом II групи й такий факт приховав і не повідомив позивачу при поданні заяви про надання йому статусу безробітного, і як наслідок у подальшому незаконно отримав статус безробітного та право на виплати допомоги по безробіттю. Так, упродовж перебування відповідача ОСОБА_1 на обліку в умисно незаконному набутому ним статусі безробітного, за період з 20 травня 2017 року по 14 травня 2018 року він незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 16 890.89 грн., а за зверненням від 02 травня 2019 року, за період з 09 травня 2019 року по 23 червня 2020 року, відповідач незаконно отримав допомогу по безробіттю в розмірі 9 585.09 грн.; загальна сума незаконно отриманої допомоги загалом склала 26475.95 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення також належать зокрема особи, які проживають разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства.

Положеннями ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктами 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним (далі Порядок), визначено, що розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості. Така перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування України на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), якщо під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

Рішення щодо проведення перевірки приймається керівником служби зайнятості.

Пунктом 6 Порядку передбачено, - у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих осіб, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно із частиною 1 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів фонду та зупиняти виплати з фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду, стягувати відповідно до закону кошти фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613 (діяв на момент призначення допомоги Відповідачу) (далі - Порядок), страховий стаж для призначення допомоги по безробіттю обчислюється центрами зайнятості за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2011 року.

Згідно з підпунктом 2 п. 2 розділу III Порядку до страхового стажу для призначення допомоги по безробіттю, зокрема не включається період отримання грошової допомоги особою, яка проживала разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до пункту 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 7-1 (далі - Порядок № 7-1), розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 7-1 перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття не лише у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової з інформації, про що зазначає Позивач у позовній заяві, а й коли подані застрахованою особою документи дають їй право на одержання допомоги по безробіттю відповідно до частини 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (визначає умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю).

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що Бережанський районний центр зайнятості при взятті на облік відповідача 21 квітня 2017 року з наданням статусу безробітного і призначенні йому допомоги по безробіттю зобов`язаний перевірити наявність чи відсутність факту зайнятості заявника ОСОБА_1 , тобто отримання ним доходу, у даному випадку - отримання соціальної виплати, оскільки ці відомості впливають як на отримання заявником статусу безробітного, так і на одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що початок перебігу позовної давності починається від дня надання ОСОБА_1 статусу безробітного і отримання допомоги по безробіттю зокрема з 21 квітня 2017 року.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 13 лютого 2020 року в справі № 302/66/17.

Сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, зазначає у рішенні про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

05 лютого 2017 року представник відповідача адвокат Дармоніс О.М. подала до суду відзив на позовну заяву та заперечення в яких просила застосувати наслідків спливу строку позовної давності про стягнення з відповідача незаконно отриманої допомоги по безробіттю за період з 20 травня 2017 року по 14 травня 2018 року в сумі 16980.89 грн. (а.с. 49-54, 117-119).

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що за заявленими вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача отриманої відповідачем допомоги по безробіттю в розмірі 16890.89 грн. за період з 20 травня 2017 року по 14 травня 2018 року, початок перебігу позовної давності починається від дня надання відповідачу ОСОБА_1 у цій частин позовних вимог статусу безробітного і отримання ним допомоги по безробіттю, а саме з 21 квітня 2017 року.

У зв`язку із цим, відповідно строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, сплив після 21 квітня 2020 року, а з позовом про стягнення незаконно виплаченої допомоги по безробіттю в цій частині позивач звернувся лише у листопаді 2020 року.

Крім того, про поважність причин пропуску такого строку позивач суду не повідомив, як і не заявила перед судом клопотання про поновлення такого строку.

Доводи апелянта про те, що про факт незаконності згаданих виплат відповідачу у виді допомоги по безробіттю, їх стороні стало відомо 07 липня 2020 року, після отримання листа управління соціального захисту населення Бережанської районної державної адміністрації, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки 21 квітня 2017 року при прийнятті відповідної заяви та надання ОСОБА_1 статусу безробітного, сторона позивача, будучи наділеною законом задля проведення такої перевірки правовими механізмами, мала можливість і зобов`язана була перевірити наявність чи відсутність факту зайнятості заявника, тобто отримання ним доходу, у даному випадку - отримання згаданого виду соціальної виплати. І лише за умови підтвердження незайнятості заявника, йому б правомірно було надано статус безробітного й похідне від такого статусу, право на грошові виплати у виді допомоги по безробіттю.

З огляду на викладене, позивач фактично пропустив строк позовної давності щодо частини позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача отриманої відповідачем допомоги по безробіттю в розмірі 16 890.89 грн. за період з 20 травня 2017 року по 14 травня 2018 року, клопотання про поновлення такого строку, із зазначенням причин його пропуску та їх поважності, до суду не подано.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського центру обласного зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 29 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді