Єдиний унікальний номер 933/368/21
Номер провадження 22-ц/804/2513/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Володовського Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження, постановлену судом у складі головуючого судді Тимофєєвої Г.Л. в місті Добропіллі Донецької області у справі номер 933/368/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року до суду першої інстанції звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2021 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації відмовлено.

Із вказаною ухвалою не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2021 року та направити справу для продовження розгляду.

Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Позов обґрунтовано іншими підставами, відмінними від тих, якими було обґрунтовано рішення від 17 грудня 2019 року у справі №240/378/19.

Зазначає, що відповідачі перешкоджають позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним йому житловим будинком. Дані дії вчиняються відповідачами після набрання законної сили рішення суду від 17 грудня 2019 року, чим порушують зобов`язання суду не чинити позивачу перешкод у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним йому житловим будинком.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 25 вересня 2021 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 78, 81).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду

не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ними 25 вересня 2021 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 79).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що в червні 2021 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації (а.с. 1-2).

В Єдиному державному реєстрі судових рішень є рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2019 року у справі №240/378/19, за яким позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виселення з жилого приміщення і зняття з реєстрації та вселення в жиле приміщення задоволено частково. Було вирішено вселити ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним йому житловим будинком АДРЕСА_1 . В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили 23.01.2020 року (а.с. 44).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з аналогічним позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, незважаючи на ті обставини, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов цього висновку з порушенням норм процесуального права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підстави для відмови у відкритті провадження у справі передбачено статтею 186 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Позови вважають тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 22 квітня 2015 року у справі №6-79цс15.

Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Зазначений висновок узгоджується і з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 12 травня 2021 року у справі №716/1945/20 (провадження №61-2517св21).

Апеляційним судом встановлено, що в травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з жилого приміщення і зняття з реєстрації та вселення в жиле приміщення до Добропільського міськрайонного суду Донецької області, справа №240/378/19.

За результатами розгляду цієї справи рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області 17 грудня 2019 року, яке 26.12.2019 надіслано судом в Єдиний державний реєстр судових рішень, оприлюднене 28.12.2019 та набрало законної сили 23.01.2020, ОСОБА_1 вселено до житлового будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним йому житловим будинком АДРЕСА_1 . В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд зазначає, як вказано вище, у справі №240/378/19 предметом спору було виселення відповідачів з жилого приміщення і зняття їх з реєстрації та вселення в жиле приміщення позивача, в той час як предметом спору справи, що переглядається, є усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації відповідачів. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що після ухвалення рішення суду від 17 грудня 2019 року відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні майном та розпоряджуються майном на свій розсуд.

Крім того, позивач в позові також посилається на обставини, викладені в постанові Добропільського міськрайонного суду від 19 січня 2021 року (справа №933/772/20), відповідно до яких відповідач ОСОБА_3 вчинив щодо нього адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що не можна вважати, що позивач повторно звернувся до суду з позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки підстави звернення у справах №240/378/19 та №933/368/21 не є тотожними, що унеможливлює відмову у відкритті провадження за п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку із чим оскаржуване судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене вище, та з метою недопущення порушення права на доступ правосуддя, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з

направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2021 року про відмову у відкритті провадження скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Суддя: