Справа № 755/9267/21
Провадження № 2/752/8781/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30.09.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що із 07.10.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року у справі № 752/10518/19. В період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2019 року, із відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1626,00 грн., щомісяця. Позивач звернулась до суду та просить змінити спосіб стягуваних аліментів, визначений зазначеним рішенням суду та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Її право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів встановлено законодавчо і вона, користуючись цим правом, вважає доцільним стягнення аліментів із відповідача у частці від доходу платника аліментів.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2021 року, позов було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

20.08.2021 року справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва.

Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

З огляду на викладене, суд вважає можливими розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що із 07.10.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року у справі № 752/10518/19.

В період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2019 року у справі № 752/10511/19, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, було задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - в твердій грошовій сумі в розмірі 1626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн. 00 коп., з індексацією стягуваних сум відповідно до Закону, починаючи з 24.05.2019 року і до досягнення донькою повноліття. В решті позовних вимог було відмовлено.

Зазначене рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили, та з його мотивувальної частини вбачається, що ОСОБА_1 не було надано достатніх доказів на підтвердження здійснення нею постійних витрат на дитину в розмірі 10000,00 грн., а тому позов було задоволено частково на суму 1626,00 грн., що відповідало межам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пред`являючи позов, позивачем було вказано, що законом їй надано право змінювати спосіб стягнення аліментів, а тому позивач, користуючись цим правом, вважає за доцільне стягнення аліментів з відповідача у частці від його доходу.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цимКодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що стороною позивача не надано доказів того, що обставини щодо участі відповідача у вихованні та утриманні дитини змінилися з часу рішення суду про встановлення аліментів в твердій грошовій сумі, позивачем не доведено погіршення її матеріального чи сімейного становища, та/або покращення матеріального становища відповідача, які б поза розумним сумнівом свідчили про необхідність зміни способу раніше присуджених аліментів.

Слід зазначити про те, що з тексту позову та доданих до нього документів не вбачається наявність достатніх обставин, які в силу закону можуть слугувати підставою для зміни розміру аліментів, а пред`явлення позову, на переконання суду, є бажанням позивача отримувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлені судом в 2019 році, рішення якого стороною позивача не оскаржувалось.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та їх взаємний зв`язок, суд вважає, що доводи позову не ґрунтуються на законі, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та достатніх обставин, з якими закон пов`язує можливість зміни способу стягнення аліментів в даному спорі, не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 ЦПК України, ст.ст. 84, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Чередніченко