Провадження № 2/752/339/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.03.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього 43 043,67 грн. матеріальної шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 20.07.2017 року приблизно о 07.40 год. в м. Києві на перехресті пр-ту Науки та вул.Ракетна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: транспортного засобу ЗАЗ ЛАНОС (д.н.з. НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу ДЖИЛЛІ д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ЗАЗ ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 12.09.2017, по справі №752/15764/12, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач зазначає, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька». Розглянувши заяву позивача про здійснення страхового відшкодування Страхова компанія відмовила позивачу у такій виплаті.

17.10.2017 року оцінювачем ОСОБА_3 складено Висновок за №652/10-17 щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобі ЗАЗ ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу в результаті ДТП склала 40 456,71 грн. Вартість послуг з проведення оцінки склали 1 500,00 грн.

Також, позивач поніс додаткові витрати по замовленню у КП «Київдорсервіс» від 25.07.2017 року у розмірі 636,96 грн, та виготовленні довіреності на представництво його інтересів у розмірі 450,00 грн.

З урахуванням вищевказаного, позивач просить стягнути з відповідача 40 456,71 грн матеріальної шкоди, 1 500,00 грн витрат, що були понесенні у зв`язку з проведенням оцінки матеріального збитку, додаткових витрат у розмірі 1 086,96 грн та 20 000,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м.Києва Ладиченка С.В. від 31.01.2018 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м.КиєваЛадиченка С.В. від 29.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2018 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О.

02.10.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, відповідно до змісту якого, останній заперечував щодо задоволення позовних вимог вказуючи на їх безпідставність та необгрунтованість, оскільки вини, протиправних дій відповідача, причинного зв`язку між поведінкою та шкодою не встановлено. Також відповідач зазначає на недопустимість висновку щодо вартості матеріального збитку.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 19.03.2019 року суд повернувся до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 06.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач та його представник в ході судового розгляду підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на те, що судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення було встановлено відсутність вини позивача у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. Дана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, який рухався на забороняючий сигнал світлофора.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, зазначаючи на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлена у визначений законом спосіб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.07.2017 року приблизно о 07.40 год. в м. Києві на перехресті пр-ту Науки та вул. Ракетна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: транспортного засобу ЗАЗ ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу ДЖИЛЛІ д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб ЗАЗ ЛАНОСд.н.з. НОМЕР_1 .

За наслідками оформлення дорожньо-транспортної пригоди працівниками поліції був складений протокол про порушення ОСОБА_1 п.8.7.2 Правил дорожнього руху при керуванні транспортним засобом.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 12.09.2017, по справі №752/15764/12, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Отже, при розгляді прави про адміністративне правопорушення суд встановив відсутність вини ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.07.2017 р. в м.Києві на перехресті пр-ту Науки та вул.Ракетна.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як встановлено судом, позивач звернувся до ПрАТ «СК Галицька», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача з заявою про здійснення страхової виплати.

Відповідно до наданих письмових доказів, що досліджені судом, ПрАТ «СК «Галицька», розглянувши заяву позивача про здійснення страхового відшкодування, відмовило позивачу у такій виплаті в результаті ДТП від 20.07.2017, про що повідомило останнього листом від 27.08.2018 р.

Підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування є порушення строку звернення до Страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Як встановлено судом, 17.10.2017 року оцінювачем ОСОБА_3 складено Висновок за №652/10-17 щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобі ЗАЗ ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до якого вартість матеріального збитку заподіяного позивачу в результаті ДТП склала 40 456,71 грн. Вартість послуг з проведення оцінки склали 1 500,00 грн.

Також, позивач поніс додаткові витрати по замовленню у КП «Київдорсервіс» від 25.07.2017 року у розмірі 636,96 грн, та виготовленні довіреності на представництво його інтересів у розмірі 450,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, відсутність вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.07.2017 р., в діях ОСОБА_1 встановлена судовим рішенням від 12.09.2017 р.

Відповідно до статті 129-1 КонституціїУкраїни суд ухвалю є рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували його вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.07.2017 р. за участю автомобілів ЗАЗ ЛАНОС д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу ДЖИЛЛІ д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Натомість, вина ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди та підтвердили, що водій автомобіля ДЖИЛЛІ д.н.з. НОМЕР_2 рухався на забороняючий сигнал світлофора.

Крім того, зазначені обставини підтверджуються записами з камер відеоспостереження, на яких зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду, і які були досліджені судом, а також довідкою від 25.07.20147 р. № 053/04-14/2736, що видана /КП «Київдорсервіс», стосовно режиму роботи світлофора на перехресті пр-ту Науки та вул.Ракетна у м.Києві.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, про наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.07.2017 р., а отже позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, розмір якої доведено належними доказами, підлягає задоволенню.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача та його представника на відсутність рішення суду, яким встановлена вина ОСОБА_2 як на підставу для звільнення його від цивільно-правової відповідальності, оскільки в даному випадку правовідносини є деліктними, а вина заподіювача шкоди презюмується.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 гривень..

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Однак, на думку суду, при зверненні до суду позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги в частині розміру моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача.

Суд вважає доведеним і таким, що відповідає принципу справедливості та ступеню перенесених переживань, розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень, яку позивач зазнав внаслідок пошкодження транспортного засобу, необхідністю докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права.

В іншій частині розмір моральної шкоди є недоведеним, в зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнати частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт ( НОМЕР_3 , виданий Ватутінським РУ ГУ МВС України в м.Києві 15.10.1998 р., мешкає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 43043 гривні 67 копійок, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, судовий збір в розмірі 487 гривень 72 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя