ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1383/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/2576/21 Категорія: 301020300 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: фермерське господарство «Артанія АГРО», про підтвердження права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом про підтвердження права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що у 2007 році її чоловік, ОСОБА_2 , через ліквідатора Білєру Олега Вікторовича придбав у СТОВ «Горліс» господарський двір «Комора» у с. Чубівка, Черкаського району. У зв`язку з тим, що частина об`єктів господарського двору перебували у аварійному стані, на які у СТОВ «Горліс» була відсутня технічна документація, що унеможливлювало їх внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арбітражний керуючий включив у договір купівлі-продажу лише шлакоблочну будівлю «Комора» площею 376,2 кв. м по АДРЕСА_1 , а на інші будівлі господарського двору надав довідку, що підтверджувала придбання даних об`єктів ОСОБА_2 .

Рішенням сесії Думанецької сільської ради №39-17 від 11 листопада 2009 р. ОСОБА_2 був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0.39 га в с. Чубівка господарського двору «Комора». Був складений Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки з сусідами. Однак, без пояснення причин, даний акт не був погоджений сільським головою с. Думанці, що унеможливило подальше оформлення зазначених документів.

ОСОБА_2 , отримав рішення про присвоєння адреси на виробничий будинок об`єкту нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виготовив технічний паспорт на цей будинок: АДРЕСА_1 , та подарував його позивачці ОСОБА_1 .

28 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Думанецької сільської ради Черкаського району Черкаської області з клопотанням про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , де знаходиться майно.

9 жовтня 2018 року сесія Думанецької сільської ради Черкаського району відмовила позивачці у її заяві.

09 квітня 2019 року, після відповідного рішення до адміністративного суду за зверненням позивачки, відбулося засідання постійної комісії з питань земельних відносин та комунальної власності Думанецької сільської ради Черкаського району, де було вирішено на підставі наявних документів оформити правовстановлюючі документи на безхазяйне майно та прийняти його в комунальну власність.

Це стало підставою для ухвалення 09 квітня 2019 року рішення Думанецької сільської ради, Черкаського району Черкаської області № 41-24/VII, яким було надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки орієнтовною площею лише 0,08 га, в межах Думанецької сільської ради для будівництва та обслуговування належного їй нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 землевпорядній організації, яка має дозвіл (ліцензію) на виготовлення даного виду робіт.

ОСОБА_1 вказала, що предметом позову про визнання права власності є необхідність підтвердження права власності позивача щодо майна господарського двору, зазначеного в додатку 1 договору дарування.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не привів правовстановлюючі документи у відповідність до законодавства, а орган місцевого самоврядування визнав частину майна господарського двору безхозним, що спричинило його розкрадання, враховуючи аварійний стан споруд господарського двору, що створюють складну санітарно-екологічну та пожежно-небезпечну ситуацію та відмову органу місцевого самоврядування у виділенні земельної ділянки під весь комплекс споруд господарського двору, позивачка просила суд підтвердити наявне право власності у ОСОБА_1 на споруди господарського двору, зазначені в додатку до договору дарування майна від 18 березня 2016 року по АДРЕСА_1 та в технічному паспорті на: комору під літерою А-1, площею 376,2 кв.м та господарські споруди, які перебувають в аварійному стані - під літерами Б, В, Г, Д, Е, погріб під літерою Ж та вагова за №1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд вказав, що вимога позивачки про підтвердження права власності на вказане майно є безпідставною, оскільки право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю: комора А-І, загальною площею 376,2 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 , встановлено на підставі договору та зареєстровано у встановленому законом порядку.

Щодо вимоги про підтвердження права власності на господарські споруди, які перебувають в аварійному стані під літерами Б,В,Г,Д,Е, погріб під літерою Ж та вагова за №1, розташовані по АДРЕСА_1 , суд зазначив, що право власності ОСОБА_2 , який подарував майно позивачці, на вказані споруди не було зареєстровано у встановленому законом порядку, і дані споруди не були передані в дар ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 .

До того ж, спосіб захисту, обраний позивачем, як то «підтвердження права власності» на нерухоме майно, не передбачений чинним цивільним законодавством.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, позивачка оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

Вона наголошує на тому, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам діючих норм права щодо законності і обгрунтованості його прийняття, повноти та аналізу фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів.

Доводи скарги зводяться до того, що суд мав підтвердити за ОСОБА_1 право власності на споруди Б, В, Г, Д, Е, погріб-Ж, вагова - №1 господарського двору «Комора» з високим рівнем зносу, так як право власності на це майно заявником набуто на законних підставах згідно із вимогами ст. 328 ЦК України.

Апелянтка зазначає, що справа розглядалася судом першої інстанції у спрощеному провадженні, без виклику сторін, тому заявник ОСОБА_1 та третя сторона - ФГ «Артанія Агро» були позбавлені права довести у судовому засіданні ті обставини, на які вони посилаються.

Крім того ОСОБА_1 вважає, що дана справа не може бути віднесена до категорії малозначних, адже впливає на третю особу та сільських мешканців с. Чубівка, які проживають поблизу аварійних напівзруйнованих споруд даного господарського двору.

Посилаючись на такі доводи, просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

14 липня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , у якому він повністю покладається на компетентність суду при розгляді скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, положеннями ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом..

Відповідно до ч. ч. 1 ,4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95, 96), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 18 березня 2016 року на підставі договору дарування, ОСОБА_2 передав обдарованій ОСОБА_1 безоплатно, належну йому нежитлову будівлю, а саме: комору літ. А-І, загальною площею 376,2 кв.м., що розташована у с. Чубівка, Черкаського району, Черкаської області, а обдарована ОСОБА_1 прийняла цей об`єкт у власність. Відчужуваний об`єкт розташований на земельній ділянці, розміром 0,2500 га, кадастровий номер :04:003:0185, з цільовим призначенням для іншого сільськогосподарського призначення, форма власності комунальна. (а.с. 17).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 березня 2016 року вбачається, що нежитлова будівля, а саме: комора А-І, загальною площею 376,2 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18 березня 2016 року, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( а.с. 18).

Будь-які належні докази наявності та належності іншого нерухомого майна (господарські споруди, які перебувають в аварійному стані - під літерами Б, В, Г, Д, Е, погріб під літерою Ж та вагова за №1 тощо) в матеріалах справи відсутні. Також відсутні докази про визнання цих об`єктів безхозними.

Наявний у справі Додаток до договору дарування ( а.с.19) не може слугувати належним доказом переходу до позивачки права власності на нежитлові споруди господарського двору.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначена норма цивільного права визначає причини, з настанням яких фактичний власник майна, у тому числі нерухомого, може пред`явити позов про визнання свого права судом. За змістом цієї норми такими підставами є: 1) оспорювання цього права іншою особою та при цьому відсутність у власника можливості надати визначені законом докази наявності у нього права власності та 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Перевіряючи доводи позивачки щодо підтвердження її права власності (визнання) на нежитлову будівлю, а саме комору «А», площею 376, 2 кв.м, судом вірно зазначено, що така вимога позивача є безпідставною, оскільки право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю: комора А-І, загальною площею 376,2 кв.м., встановлено на підставі договору та зареєстровано у встановленому законом порядку.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині підтвердження (визнання) за нею її права власності на вказані об`єкти, зокрема господарські споруди, які перебувають в аварійному стані - під літерами Б, В, Г, Д, Е, погріб під літерою Ж та вагова за №1, то колегія суддів погоджується з висновком районного суду.

У справі відсутні належні та допустимі докази того, що вказані об`єкти нерухомості були належним чином зареєстровані і передані в дар позивачці.

Крім того, ОСОБА_2 , як попередній власник отриманого за договором дарування майна позивачкою, визнав відсутність у нього права власності на вказані об`єкти, що підтверджується договором купівлі-продажу майна від 18 жовтня 2007 року (а.с. 7).

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необгрунтованими та безпідставними та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді