ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7630/21 Справа № 185/7908/20 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з уточненим, 29 січня 2021 року, позовом до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_3 та вони отримали свідоцтва про право на деяку спадщину за законом.

Вказували, що їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи, а саме сертифікат.

Зазначали, що ОСОБА_3 з 27 лютого 1992 року по 01 жовтня 1996 року працювала у колгоспі Межиріч, який було перейменовано у КСП Межиріч.

Посилаючись на те, що 20 січня 1994 року колгосп Межиріч отримав державний акт на право колективної власності на земельну ділянку та спадкодавець ОСОБА_3 була включена до списку членів колгоспу на одержання землі, а тому просили суд ухвалити рішення, яким визнати за ними право на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектар, розташований на території Межиріцької сільської ради (колишнє КСП «Межиріч») Павлоградського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , по 1/2 частці кожній.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі Павлоградська окружна прокуратура, діючи в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 набула право на спірну земельну ділянку, факт її роботи не свідчить про те, що вона була членом КСП. Акт про право колективної власності на землю №4, виданий 18 січня 1997 року для КСП Межиріч, у зв`язку з перетворенням колгоспу у КСП. Зазначали про пропуск строку позовної давності. Право на пай безпідставно визнано за позивачами, чим створено загрозу майновим інтересам держави.

22 вересня 2021 року позивачі надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказували про відсутність підстав для подання апеляційної скарги саме прокуратурою. Наполягали на тому, що їх мати мала право на земельну ділянку (пай).

Колегія суддів бере до уваги тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яке дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що в апеляційній скарзі прокурор, на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру», обґрунтував виключну підставу для представництва інтересів держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, як орган, до повноважень якого віднесено розпорядження землями, що перебувають в державній власності; суб`єкт владних повноважень не здійснив апеляційного оскарження рішення; інтереси держави порушуються визнанням в судовому порядку права постійного користування у порядку спадкування за законом, оскільки порушується встановлений порядок набуття прав на землю та майнові інтереси держави, додав до апеляційної скарги повідомлення Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про наявність підстави для представництва.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у частині, що переглядається, не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Позивачі по справі є її доньками (а.с.11,13).

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила. Єдиними спадкоємцями першої черги є позивачі.

27 квітня 2007 року у Другій павлоградській державній нотаріальній конторі, на підставі заяв позивачів, заведено спадкову справу №136/2007.

26 серпня 2010 року на підставі заяв позивачу ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади (а.с.15).

02 жовтня 2019 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після померлої ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане право на земельну ділянку (пай), а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.16).

15 лютого 1992 році колгосп ім.XXII з`їзду КПРС був перейменований в колгосп «Межиріч».

ОСОБА_3 з 27 лютого 1992 року по 30 січня 1996 року працювала у колгоспі «Межиріч», що підтверджується трудовою книжкою (а.с.27-28).

Рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Межиріч» №1 від 20 січня 1996 колгосп «Межиріч» перейменовано в КСП «Межиріч».

Колгосп «Межиріч» отримав державний акт на право колективної власності на землю, серія ДП, від 20 січня 1994 року (а.с.17-18).

На день видачі державного акту ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з колгоспом «Межиріч», включена до списку членів колгоспу Межиріч» Павлоградського району Дніпропетровської області на роздержавлення землі станом на 01 січня 1992 року під номером 847 (а.с.24).

У період паювання земель у колективну власність колгоспу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було передано 10253,0 гектарів землі відповідно до рішення Межиріцької сільської Ради народних депутатів від 24 грудня 1993 року №14-ХХІ. Державний акт на право колективної власності був виданий 20 січня 1994 року та зареєстрований в книзі державної реєстрації актів під №4.

24 березня 2000 року Межиріцькою сільською радою було вирішено, що державний акт на право колективної власності на землю, виданий колгоспу «Межиріч», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №4, вважати з 18 січня 1997 року виданим для КСП «Межиріч», в зв`язку з перетворенням колгоспу у КСП.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суд першої інстанції, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з їх боку та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства.

Як роз`яснив Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Статтями 1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Тобто, основним первинним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 сертифікат про право на земельну частку (пай) не отримала.

За змістом статей 22,23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №396/1683/18ц.

Отже, сам лише факт включення громадянина до списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, не є достатньою підставою для виникнення у особи права на земельну частку (пай). Для цього також необхідно, щоб відповідне КСП отримало державний акт у встановленому законом порядку, а громадянин дійсно перебував у членських відносинах з таким КСП на момент видачі державного акту.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Членство у КСП було добровільним та передбачало написання заяви про вступ у члени КСП.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд послався на факт членства матері позивачів у колгоспі Межеріч, що підтверджується записами у трудовій книжці останньої.

Разом з тим, в порушення ст.89 ЦПК України, суд не звернув увагу, що позивачами не надано до суду першої інстанції доказів вступу ОСОБА_3 (спадкодавця) саме в члени КСП «Межиріч», як того вимагає чинне законодавство. При цьому, перебування у трудових відносинах з певним колгоспом або КСП не є доказом членства особи у колективному підприємстві.

Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі №573/813/19-ц (провадження №61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі №627/66/17 (провадження №61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі №384/642/17 (провадження №61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі №149/2978/18 (провадження №61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі №637/672/19-ц (провадження №61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі №609/1117/18 (провадження №61-5685св19).

Листом Павлоградської РДА на запит від 23 квітня 2021 року №04/63-872вих.21 повідомлено Павлоградську окружну прокуратуру про відсутність інформації у протоколах загальних зборів уповноважених членів КСП «Межиріч» стосовно прийняття у члени ОСОБА_3 (спадкодавця) (а.с.100).

Безпідставними є висновки суду першої інстанції про набуття (спадкодавцем) за життя права на спірну земельну частку (пай) .

Так, сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання ним державного акту на право колективної власності на землю, не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП. До вручення зазначеного акту власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП.

Також, судом не враховано, що в матеріалах справи міститься копія рішення Межиріцької сільської ради №11 від 20 березня 2000 року, відповідно до якого КСП «Межиріч» набуло право колективної власності на землю колгоспу «Межиріч» з 18 січня 1997 року.

Отже, судом не взято до уваги, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 була включена до списку громадян, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, виданого колгоспу «Межиріч», але право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективної власності підприємства вона не набула.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено факт членства ОСОБА_3 на момент передачі земель у колективну власність вказаному КСП, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що у неї були відсутні будь-які права на земельну частку (пай), передбачені законодавством. А тому, право на земельну частку (пай), яке було відсутнє у матері позивачів на момент смерті, не може бути успадковане позивачами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначене та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

Оскільки суд може відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності лише у разі наявності порушення прав позивача відповідачем, то колегія суддів вважає, що, встановивши відсутність таких порушень з боку відповідачів, необхідно відмовити у задоволенні позову у зв`язку з їх безпідставністю, а не через пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути позивачів на користь прокуратури Дніпропетровської області сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 1 110,78 грн. з кожної.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судові витрати в розмірі по 1 110,78 грн. з кожної.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.