РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року м. Одеса Справа № 522/13487/21

Провадження № 2/522/7561/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

20.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту та заборони.

Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що є власником 217/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З метою продажу вищевказаної квартири, нотаріусом було отримано інформацію з Реєстру речових прав, про накладення арешту на вказану частину квартири. Згідно даних Реєстру, у ньому міститься тип обмеження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 3622663, зареєстрований 18.08.2006 13:33:13 за №3622663 реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АН №334690 від 14.08.2006р. Другої ДВС у Малиновському районі м. Одеси, об`єкт обтяження: 217/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , хоча він не був власником вищевказаної частини квартири, тому арешт накладений помилково.

Згідно даних Реєстру, у ньому міститься також тип обтяження заборона на все нерухоме майно, реєстраційний номер 3622710, зареєстрований 18.08.2006 13:35:20 за №3622710 реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АН №334690 від 14.08.2006р. Другої ДВС у Малиновському районі м. Одеси, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 . Оскільки заборона на нерухоме майно накладена лише за прізвищем, іменем та по-батькові, вона є забороною щодо не визначеного кола осіб, що порушило права позивача як власника нерухомого майна.

У зв`язку з порушенням його прав як власника вимушений був звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 23.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.09.2021 року.

07.09.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладене на 01.10.2021 року.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача надав суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Представник відповідача Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач є власником 217/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 02.02.1999р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М., за реєстровим №210. Право власності було зареєстровано в КП «БТІ» ОМР 01.03.1999р. за №107 стор. 69 кн. 307 пр.

З Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 18.08.2006 року реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора за реєстраційним номером 3622663 був накладений арешт на 217/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , та за реєстраційним номером 3622710 було накладено заборону на нерухоме майно, невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1 , згідно постанови АН №334690 від 14.08.2006р. Другої ДВС у Малиновському районі м. Одеси.

З копії постанови АН №334690 від 14.08.2006р. Другої ДВС у Малиновському районі м. Одеси вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа №1-1229, виданого 21.02.2006р. Малиновським р/с м. Одеси, яким передбачалась конфіскація майна, належного ОСОБА_1 на користь держави, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на 217/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено відчуження всього майна, що належить ОСОБА_1 .

З копії вироку по справі №1-1229/2005р. від 27 жовтня 2005 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України (1960р.) до п`яти років одного місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 24.10.1996 року Котовським МРВ УМВС України в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 , який є позивачем у даній справі, вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто, арешт на квартиру позивача було накладено відділом ДВС в зв`язку з виконанням вироку в частині конфіскації майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично власником арештованої частини квартири не був.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно арешт (обтяження) майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, водночас, коли потреба для застосування такого заходу відпала, суд вправі звільнити майно власника з-під арешту (обтяження).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав . лини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За положеннями ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до п. 5.1 Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Пунктом 8 розділу другого Перехідних положень Кримінального кодексу України (2001 року) передбачено , що не приводяться у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені.

Частиною 2 ст. 186 КК України (2001 року) не передбачено застосування такого виду покарання , як конфіскація майна, яке було передбачено ч. 2 ст. 141 КК України ( 1960 року), тому конфіскація майна , як покарання після 01 вересня 2001 року застосовуватись не повинна.

Отже, на сьогодні в інший спосіб право позивача не може бути відновлене, лише за рішенням суду про зняття арешту.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Оскільки обтяження на майно, яке належить ОСОБА_1 , застосовано помилково, тому суд вважає, що подальше вжиття вказаного обтяження суттєво порушує права позивача.

Таким чином, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, адреса: м.Одеса, вул. Бабеля, 6) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Скасувати обтяження, накладені згідно постанови АН 3334690 від 14.08.2006 року Другої ДВС у Малиновському районі м.Одеси, а саме:

-скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 18.08.2006 року 13:33:13 за №3622663 реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора, а саме: 217/1000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ;

-скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 18.08.2006 року 13:35:20 за №3622710 реєстратором Перша одеська державна нотаріальна контора, де об`єктом обтяження вказано: невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_1

Рішення є підставою внесення/виключення відомостей до/з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку встановленим Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 04 жовтня 2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова