КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/9146/2021 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргузаконного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на апеляційне оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної ради в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 про визнання недійсним звіту про незалежну оцінку майна, застосування наслідків недійсності правочинів до договору купівлі-продажу квартири та відновлення становища, яке існувало до порушення права власності, шляхом скасування реєстраційних дій,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної ради в м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. придбав у ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, як стало відомо позивачу в квартирі були зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , малолітній ОСОБА_1 , які в квартирі не проживали і не проживають, їх місце проживання позивачу не відоме, однак перебування відповідачів на реєстраційному обліку в квартирі створює позивачу перешкоди в реалізації свого права власності на квартиру, а тому позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування житлом.

Адвокатом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , в якій просив визнати недійсним Звіт про незалежну оцінку майна від 01 грудня 2016 року виконаний ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежності оцінки», застосувати наслідки недійсності правочинів до договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2016 року та відновити становище, яке існувало до порушення його права власності. Адвокат ОСОБА_2 обґрунтовує це тим, що дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. щодо реєстрації права власності на спірну квартиру було здійснено протиправно.

В обґрунтування вимог посилався на те, що державним реєстратором грубо порушено вимоги закону, зокрема, ПН КМНО Ковальчуком С.П. проведено реєстраційні дії без пред`явлення оригіналів та всіх необхідних для реєстрації документів, а саме відсутнє повідомлення іпотекодержателя до іпотекодавця та всіх осіб, які зареєстровані у встановленому законом порядку, чим порушено права позивача та третіх осіб.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення - задоволено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 про визнання недійсним звіту про незалежну оцінку майна та застосувати наслідки недійсності правочинів до договору купівлі- продажу квартири та відновити становище, яке існувало до порушення права власності, шляхом скасування реєстраційних дій- відмовлено.

Визнано ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, 14 травня 2021 року законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано прийняв з численними процесуальними порушеннями дане рішення.

Посилається на те, що в судовому засіданні 14 квітня 2021 року він був відсутнім з об'єктивних причин, про судове засідання не повідомлявся належним чином, був також відсутній представник ОСОБА_4 та інші учасники справи. Про клопотання та подання нових доказів учасникам не було повідомлено, документи не надсилались іншим учасникам, про що прямо зазначено в клопотанні ОСОБА_3 . В даній ситуації, суд для дотримання прав рівності сторін повинен був перед прийняттям рішення оголосити перерву в засіданні, щоб надати іншим учасникам висловити свої думки та заперечення стосовно поданого клопотання ОСОБА_3 .

Крім того вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні позбавив ОСОБА_2 статуса представника малолітнього ОСОБА_1 , яким він був правомірно наділений на протязі судового процесу та з незрозумілих причин наділив цим статусом ОСОБА_5 , хоча вона з такою заявою не зверталась.

Суд при вирішенні справи також не врахував позиції Третьої особи, викладену в Листі Служби у справах дітей та сім'ї Оболонського району м. Києва, в якому вони просять суд «врахувати право дитини на житло».

Висновок суду про те, що відповідачі в спірній квартирі не проживали до моменту переходу права власності до ОСОБА_3 , не підтверджується матеріалами справи і базується на поясненнях представників ОСОБА_3 , проти яких відповідачі заперечували.

Враховуючи вищенаведене законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 02 грудня 2016 року та застосувати наслідки недійсності правочинів до Договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2016 року та відновити становище, яке існувало до порушення права власності, шляхом скасування реєстраційних дій, які вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., а також відповідно скасувати (видалити запис) про новий розділ та неправомірно зареєстроване право власності за громадянином ОСОБА_3 на квартиру.

Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Вказує, що від імені ОСОБА_4 в суді першої інстанції діяв адвокат ОСОБА_2, який подав зустрічний позов та всі нові його редакції. Зокрема, вказує, що адвокат ОСОБА_2 підтримував у суді першої інстанції зустрічну позовну заяву в редакції від 16 жовтня 2020 року, тому вважає доводи скаржника щодо розгляду судом позовних вимог, які він не заявляв, не відповідають обставинам справи.

Крім того, вказує, що відповідачі не проживали у спірній квартирі, оскільки у ній не проводились ремонтні роботи, підключення комунікацій, систем опалення, сантехніки тощо не було.

В судовому засіданні представник відповідача по основному позову, третьої особи по зустрічному позову ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції вважав, обґрунтованими позовні вимоги останнього.

В свою чергу відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд вважав, що доводи зустрічного позову щодо неякісного звіту про оцінку майна, вартість майна в якому занижена, не заслуговують на увагу, оскільки невідповідність реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження не є підставою недійсності правочину, бо за змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Також, суд першої інстанції вважав необґрунтованими вимоги зустрічної позовної заяви щодо нікчемності (недійсності) спірного правочину, а саме про порушення, допущені при укладенні договору, які полягають в укладенні цього правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування, зважаючи на факт реєстрації в житловому будинку малолітньої дитини.

ОСОБА_4 та його представником, адвокатом ОСОБА_2, не ставилося питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2016 року, а також не наведено доказів його недійсності, тому вищевказаний правочин є правомірним, а тому позовні вимоги про застосування наслідків (нікчемності) недійсності правочину та відновлення становища, яке існувало до порушення його права власності задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 звертаючись до суду із апеляційною скаргою діє виключно в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_1 , відповідача за первісним позовом та третьої особи за зустрічним позовом.

В свою чергу, матеріали справи не містять документу, що підтверджує повноваження ОСОБА_2 на представництво інтересів ОСОБА_4 - відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки позивач за зустрічним позовом не оскаржив рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, тобто з ним погодився, рішення суду перевіряється апеляційним судом лише в частині вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 , що стосуються порушення прав, свобод чи законних інтересів малолітнього ОСОБА_1 , який є відповідачем за первісним позовом та третьою особою за зустрічним позовом і в межах саме цих повноважень.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що 30 вересня 2011 року між ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності, та ПАТ «Закритий недиверсіфікований венчурний інвестиційний фонд «Перший інвестиційно-будівельний», від імені якого діяло ТОВ «КУА «Київ Капітал», укладено договір купівлі-продажу квартири (з відкладувальною умовою), згідно з яким ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Ціна продажу квартири визначена в сумі 793 800 грн. Розрахунки за квартиру повинні були здійснюватися з відстроченням платежу (а.с. 164 - 166, том 2).

Згідно з відкладальною умовою, визначеною в п.15 договору купівлі-продажу квартири право власності на квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору за умови передачі (сплати) продавцю грошових коштів за квартиру, що відчужується, в повному обсязі.

21 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_5 укладено Договір про іпотечний кредит №К-28/12 відповідно до умов якого ПАТ «ЕРДЕ БАНК» надав позичальнику кредит в сумі 900 000 грн. зі сплатою 15 % річних та з кінцевою датою повернення не пізніше 18 березня 2022 року для придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с. 168- 170, том 2).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 березня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки.

29 березня 2012 року за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на спірну квартиру після повної оплати ОСОБА_5 ціни квартири. Таким чином, спірна квартира була придбана ОСОБА_4 за рахунок кредитних коштів ПАТ «Ерде Банк» (а.с. 166, том 2).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 серпня 2012 року між банком та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, згідно з яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договорів поступки права вимоги за кредитним договором та договорів відступлення права вимоги за іпотечним договорами права вимоги за Договором про іпотечний кредит № К-28/12 від 21 березня 2012 року, а також права вимоги за договором іпотеки від 17 серпня 2012 року перейшли від ПАТ «ЕРДЕ БАНК» до ПАТ «КБ «АКСІОМА», а в наступному від ПАТ «КБ «АКСІОМА» до ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», а в наступному від ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» перейшли до ОСОБА_6 (а.с. 154 том 2).

Вказані обставини не заперечується сторонами, тому в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно з укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_6 договором від 26 серпня 2016 р. №26/08/16 про відступлення права вимоги (із змінами і доповненнями) до ОСОБА_6 перейшло право вимоги суми сформованої заборгованості за Договором про іпотечний кредит № К-28/12 від 21 березня 2012 року, строк платежу якої настав, згідно заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року по справі №756/85/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Аксіома» до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення боргу. Загальна сума права вимоги складає заборгованість в сумі 1 090 832 грн 20 к., з яких: - заборгованість за кредитом у розмірі 832 091 грн 86 к.;- заборгованість за процентами у розмірі 205 042 грн 80 к., - пеня по кредиту у розмірі 25 793 грн 17 к., - пеня по процентам - у розмірі 27 904 грн 37 к. Ціна поступки складає 1 090 832 грн 20 к., плата за придбання прав договором не передбачена, а відносини сторін регулюються ст. 512 ЦК України.

ОСОБА_5 не заперечується наявність у неї на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2016 року заборгованості у визначеному вище розмірі.

На підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26 серпня 2016 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_6 , до останньої перешли права іпотекодержателя квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з вимогою про порушення зобов`язання від 29 серпня 2016 року, що передана через приватного нотаріуса КМНО Гембарську С.І., ОСОБА_6 вимагала від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виконання грошового зобов`язання, у випадку невиконання якого заявлялося, зокрема, про продаж предмета іпотеки згідно з ст.38 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 244, 246, том 1).

Судом першої інстанції встановлено, що вказана вимога отримана ОСОБА_5 30 серпня 2016 року та ОСОБА_4 30 серпня 2016 року, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні накладними ТОВ «Нова пошта» №8799 та № 6910 відповідно. У наданих до суду накладних наявні підписи про отримання відправлення, дані і адреси сторін відповідають адресам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зазначеним у кредитному договорі та договорі іпотеки. Доказів повідомлення кредитора про зміну адреси до суду надано не було (а.с. 245,247, том 1).

Отже, судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_4 , який є батьком ОСОБА_5 та відповідно дідом малолітнього ОСОБА_8 .

Апеляційна скарга не містить доводів, які б обґрунтували, яким чином відмова у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 порушує права малолітнього ОСОБА_8

02 грудня 2016 року ОСОБА_6 , в порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки, продала ОСОБА_3 спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу. Вартість квартири визначена в розмірі 300 000 грн. на підставі звіту про незалежну оцінку майна від 01 грудня 2016 року (квартири АДРЕСА_1 ), що зроблений ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки» (а.с. 56, том 1).

Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Згідно ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Таким чином, іпотекодавець ОСОБА_4 , укладаючи договір іпотеки, зобов`язувався не реєструвати у вказаному житлі, що є предметом іпотеки, будь-яких осіб без письмового дозволу іпотекодержателя.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940ц15), правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення договору іпотеки був зареєстрований в спірній квартирі та користувався нею.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки виданої ТОВ «Управ Дом» № 285 від 14 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано у спірній квартирі 25 грудня 2013 року, тобто він зареєстрований у спірній квартирі вже після укладення іпотечного договору. При цьому матеріали справи не містять доказів, того, що іпотекодержатель був повідомлений про реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 зверталась до Оболонського районного суду м. Києва із позовом про скасування рішення державного реєстратора Мосійчук О.В. про реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_3 . Який мотивувала тим, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_5 з серпня 2011 року і є її єдиним помешканням і постійним місцем проживання і реєстрації (справа №756/4067/19 ) (а.с. 56-59, том 3).

Підтверджуючи свої позовні вимоги ОСОБА_5 в вищезгаданій справі надала суду копію рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року у справі №756/3115/18 за позовом ПАТ «Київенерго» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, згідно з яким встановлений факт її постійного проживання в квартирі АДРЕСА_4 і користування житлово-комунальними послугами саме за цією адресою (а.с. 61 -66, том 3).

Також, підтверджуючи те, що місце проживання ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 на стадії апеляційного перегляду рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/4067/19 надано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 року, в якій виправлено описку в резолютивній частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року у справі №756/3115/18 щодо вірного зазначення адреси реєстрації ОСОБА_5 - АДРЕСА_5 (а.с. 74-77, том 3).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_5 та її малолітній син ОСОБА_1 , який проживає з матір`ю, та враховуючи принципи ч.ч.3, 4 ст.29 ЦК України, не проживав в квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що малолітній ОСОБА_1 не був власником, а також його батьки не були власниками спірної квартири, та не користувався нею.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який би спростовував даний висновок суду.

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо:

договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку;

договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Частиною 2 ст.109 ЖК УРСР визначено, що громадянам яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_4 був власником спірної квартири. Відповідачі по первісному позову в спірній квартирі не проживали, а реєстрацію проживання в квартирі здійснили після укладання договору іпотеки без дозволу іпотекодержателя для перешкоджання іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з первісним позовом не ставиться питання про виселення ОСОБА_1 , оскільки він в квартирі не проживає.

При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу, що спростовував би даний висновок суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд позбавив ОСОБА_2 статусу представника малолітнього ОСОБА_1 , яким він був правомірно наділений на протязі судового процесу та з незрозумілих причин наділив цим статусом ОСОБА_5 , хоча вона з такою заявою не зверталась, не можуть бути підставою для задоволення зустрічного позову та відмови в задоволенні первісного позову.

Також, не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що суд розглянув справу за його відсутності та належним чином не повідомив про розгляд справи, оскільки про судове засідання, що відбулось 14 квітня 2021 року ОСОБА_2 був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 147, том 2). А також необхідно зазначити, що ОСОБА_2 через засоби електронного зв`язку подав до суду заяву від 12 квітня 2021 року про проведення судового засідання що відбулось 14 квітня 2021 року у його відсутність (а.с. 180, том 2).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судомпершої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді