Ухвала

20 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 205/6749/15-ц

провадження № 61-3242сво21

Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючої - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року у складі судді Остапенко Н. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), яке перейменоване на Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», яке в подальшому перейменоване на АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 41 800 швейцарських франків зі сплатою 8,99 % річних протягом перших тридцяти календарних днів та з переглядом відсоткової ставки кожного наступного місяця кредитування на строк до 31 липня 2028 року.

У рахунок забезпечення виконання кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки від 01 серпня 2007 року, предметом якого є домоволодіння на АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер.

На момент смерті позичальника існувала заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 627 швейцарських франків.

06 липня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з вимогою до дружини померлого - ОСОБА_1 як спадкоємця за законом майна померлого.

16 травня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслало до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву, у якій просило довести до відома усіх без винятку спадкоємців ОСОБА_5 вимоги банку в розмірі 29 775, 03 швейцарських франків, що виникли за кредитним договором від 01 серпня 2007 року № .

Оскільки на час звернення позивача до суду заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 627 швейцарських франків у межах вартості отриманого у спадщину майна.

Ураховуючи, що спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняли його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ПАТ «УкрСиббанк», яке перейменоване на АТ «УкрСиббанк», збільшило позовні вимоги та просило суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за договором надання споживчого кредиту від 01 серпня 2007 року № 0 у розмірі 29 627 швейцарських франків у рівних частинах по 1/3 частині з кожного, а саме:

- стягнути зі спадкоємця ОСОБА_1 1/3 частину успадкованого боргу в розмірі 9 875,67 швейцарських франків в межах 1/3 вартості успадкованого від ОСОБА_4 майна (домоволодіння на АДРЕСА_1 ), вартістю 150 123,33 грн;

- стягнути зі спадкоємця ОСОБА_2 , в особі законного представника ОСОБА_1 , 1/3 частину успадкованого боргу в розмірі 9 875,67 швейцарських франків в межах 1/3 вартості успадкованого від ОСОБА_4 майна (домоволодіння на АДРЕСА_1 ), вартістю 150 123,33 грн;

- стягнути зі спадкоємця ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 , 1/3 частину успадкованого боргу в розмірі 9 875,67 швейцарських франків в межах 1/3 вартості успадкованого від ОСОБА_4 майна (домоволодінняна АДРЕСА_1 ) вартістю 150 123,33 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, а рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-17655св18).

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що АТ «УкрСиббанк» пропущено загальну позовну давність, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем ОСОБА_1 , так як вимогу до неї у порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) банк пред`явив 12 липня 2012 року, а з позовом до суду звернувся лише 07 вересня 2015 року.

Крім того, АТ «УкрСиббанк» пропущено шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, для пред`явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 : сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 , до яких вимога банком взагалі не заявлялася, а вимога до їх матері - ОСОБА_1 , стосувалася лише її особисто, а не як законного представника дітей.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При цьому суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що банк дотримався шестимісячного строку, передбаченого статтею 1281 ЦК України, для пред`явлення вимоги до спадкоємців, проте пропустив позовну давність.

Доводи АТ «УкрСиббанк», що 3 роки та 8 місяців після звернення до нотаріальної контори з вимогою до ОСОБА_1 банк чекав документального оформлення спадщини, є не обґрунтованими та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того, апеляційний суд вважав безпідставними посилання АТ «УкрСиббанк» на те, що перебіг позовної давності розпочався 20 жовтня 2012 року, тобто після закінчення строку на прийняття спадщини, оскільки банк було повідомлено про смерть позичальника саме 04 травня 2012 року та 06 серпня 2012 року банком було пред`явлено вимогу до спадкоємців, отже, перебіг позовної давності почався саме з 06 серпня 2012 року, а позов до ОСОБА_1 пред`явлено 31 серпня 2015 року.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «УкрСиббанк», у якій заявник просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2021 року й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій сформовані протилежні висновки щодо застосування положень статті 1281 ЦК України. При цьому апеляційним судом прямо вказано протилежне районному суду, а саме про дотримання АТ «УкрСиббанк» строку на пред`явлення вимог до спадкоємців на підставі статті 1281 ЦК України, проте рішення районного суду фактично залишено без змін.

Зазначає, що позовна давність за вимогами до спадкоємців починає свій перебіг із дати, коли кредитору стало відомо про прийняття спадщини (спадкоємців).

Стверджує, що форма та порядок пред`явлення вимог на підставі статті 1281 ЦК України не визначена та не конкретизована, метою реалізації цієї статті є інформування спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором у встановлений строк.

Вважає, що судами неправильно визначено початок перебігу позовної давності за вимогами АТ «УкрСиббанк» 12 липня 2012 року (дата звернення до нотаріальної контори з вимогою до ОСОБА_1 ), що призвело до безпідставного застосування до спірних правовідносин позовної давності, в той час, як позовну давність не пропущено.

Заявник зазначає, що є необхідність уточнити або конкретизувати різні правові висновки Верховного Суду щодо застосування статей 1281, 1282 ЦК України, що стосуються: а) обчислення строку пред`явлення вимоги, початку перебігу (у тому числі позовної давності) за вимогами кредитора до спадкоємців; б) урахування вимоги, попередньо надісланої нотаріусу, а потім спадкоємцям; в) форми, способу і порядку пред`явлення такої вимоги.

У касаційній скарзі також зазначаються проекти правових висновків щодо вказаних спірних правових питань.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень АТ «УкрСиббанк» посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 та постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 320/9931/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 398/2775/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 344/7491/14-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 916/2437/17, від 13 січня 2021 року у справі № 456/4355/15-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказує неправильне застосування апеляційним судом норм права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме положень статей 257, 261 ЦК України при вирішенні спадкових спорів, зокрема, за позовами кредитора до спадкоємців; статті 1281 ЦК України щодо способу, форми та порядку пред`явлення вимог (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, АТ «УкрСиббанк» вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

У травні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що доводи АТ «УкрСиббанк» є необґрунтованими та безпідставними, а оскаржувані судові рішення скасуванню не підлягають.

Посилається на те, що, оскільки вона прийняла спадщину 11 вересня 2012 року шляхом подання відповідної заяви до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, у якій повідомила, що крім неї є інші спадкоємці, а саме: син померлого ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 , які на підставі частини четвертої статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, АТ «УкрСиббанк» міг дізнатися про коло спадкоємців померлого ОСОБА_4 та своєчасно пред`явити вимоги до усіх спадкоємців.

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду у складі у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2021 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Мотиви передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 04 вересня 2019 року у цій справі № 205/6749/15-ц (провадження № 61-17655св18) або конкретизувати його, а саме, що початок перебігу позовної давності починається з наступного дня після закінчення строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначала, що положення статей 1281 і 1282 ЦК України регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника. За змістом цих положень: 1) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 2) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 3) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18)).

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 вересня 2019 року у цій справі 205/6749/15-ц (провадження № 61-17655св18), передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дійшов висновків, що, відмовляючи у задоволенні позову до спадкоємця ОСОБА_1 , суди не з`ясували, чи дотримав банк вимоги статей 256, 257 ЦК України з огляду на те, що коло спадкоємців визначилось лише 20 жовтня 2012 року, а банк пред`явив вимоги 06 липня 2012 року, направивши повідомлення до нотаріальної контори.

Тобто судом зроблено висновок про початок перебігу позовної давності з наступного дня після закінчення строку для прийняття спадщини.

Натомість 13 червня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 320/9961/15-ц (провадження № 61-3471св18) зробив такі висновки: «Зважаючи на те, що 21 березня 2012 року банк отримав повідомлення приватного нотаріуса з інформацією про коло спадкоємців померлого боржника та на цей момент банку вже було відомо про прострочення виконання основного зобов`язання, сплата щомісячних платежів за яким припинилася зі смертю ОСОБА_6 у вересні 2011 року, початком перебігу позовної давності є саме 21 березня 2012 року. З цієї дати настали одночасно обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності, передбачені у частині першій статті 261 ЦК України: банку на цей момент вже було відомо про порушення його права, а також отримано відомості про особу, яка його порушила.

У спірних правовідносинах початок перебігу позовної давності не міг бути визначений раніше, незважаючи на те, що банку було відомо про прострочення виконання та існування заборгованості за кредитним договором, оскільки до отримання повідомлення приватного нотаріуса банку не була відома особа, до якої безпосередньо необхідно звернутися з вимогою про її погашення. Довідавшись про таку особу, у банку відпали перешкоди у реалізації своїх повноважень заявити вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, новим боржником за яким стала ОСОБА_7 . Саме з моменту отримання банком відомостей про коло спадкоємців померлого боржника починає перебіг позовної давності у спірних правовідносинах».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц (провадження № 61-33766сво18) вказано, що «задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що має місце порушення права позивача на своєчасне отримання кредитних коштів, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_8 зобов`язань, а сам обов`язок по поверненню кредитних коштів не є нерозривно пов`язаним з особою померлого боржника, відповідачі є спадкоємцями, розмір заборгованості за договором не перевищує вартість спадкового майна. Крім того, суди вірно вказали, що ПАТ «Альфа-Банк» дізнався про відкриття спадщини лише після свого звернення у лютому 2016 року до суду першої інстанції із позовними вимогами про стягнення з померлого боржника заборгованості, а тому не пропустило строк, встановлений статтею 1281 ЦК України».

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 січня 2021 у справі № 456/4355/15-ц (провадження № 61-471св20) послався на правові висновки Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі 205/6749/15-ц (провадження № 61-17655св18).

У постанові від 19 травня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/20081/15-ц (провадження № 61-21510св19) дійшов таких висновків: «В оцінці доводів касаційної скарги про початок перебігу позовної давності Верховний Суд врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 688/353/15-ц (провадження № 61-14285св18), відповідно до якого саме дата прийняття спадщини спадкоємцями є початком перебігу позовної давності, оскільки з цієї дати настали одночасно обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності, передбачені у частині першій статті 261 ЦК України: банку на цей момент вже могло бути відомо про порушення його права, а також він мав можливість отримати відомості про особу, яка його порушила.

Таким чином, саме з моменту прийняття спадщини почався перебіг позовної давності у спірних правовідносинах».

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що зазначене свідчить про існування різного підходу між судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду до розуміння та тлумачення норм щодо початку перебігу строку позовної давності на звернення кредитора до суду з позовом до спадкоємців боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тобто відсутній чіткий висновок щодо того, з якого моменту розпочинається перебіг позовної давності до спадкоємців.

Тому колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що є підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у цій справі 205/6749/15-ц (провадження № 61-17655св18).

Крім того, зазначала, що конкретизації Верховним Судом в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду потребують і правові питання, які вирішувалися Верховним Судом, щодо: а) обчислення строку пред`явлення вимоги (початку перебігу) за вимогами кредитора до спадкоємців; б) урахування вимоги, попередньо надісланої нотаріусу, а потім - спадкоємцям; в) форми, способу і порядку пред`явлення такої вимоги з урахуванням доводів касаційної скарги й посилання на відповідну судову практику Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали касаційної скарги та мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про повернення справи на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині другій статті 403 ЦПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Відступ від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

Отже, необхідність відступу від правових висновків Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.

Тлумачення частини другої статті 403 ЦПК України свідчить про те, що на розгляд об`єднаної палати може бути передана справа, якщо в аналогічній (подібній) справі викладено інший висновок щодо застосування норми права. Подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за їхніми елементами: суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин).

При цьому, рішення у такій справі повинно бути ухвалене Верховним Судом у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

В ухвалі суду про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначається про необхідність відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі 205/6749/15-ц (провадження № 61-17655св18), тобто прийнятої у цій же справі.

Вирішуючи питання про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не звернула увагу на те, що порушене питання стосується відступу від висновку щодо застосування норми права, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у цій же справі, що не є підставою для передачі такої справи на розгляд об`єднаної палати.

Таким чином, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у цій справі відсутній предмет (об`єкт) для розгляду справи об`єднаною палатою, оскільки розгляд справи, в якій відсутній функціонал (компетенційні повноваження) для об`єднаної палати, є судом, який не встановлений законом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Компетенційна складова цього поняття пов`язана із наявністю юрисдикції для розгляду справ і правильним використанням судами функціональних повноважень за результатами розгляду справи.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з відсутністю предмета (об`єкта) для перегляду.

Керуючись статтею 403, 404, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 205/6749/15-ц за позовом за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2021 року повернути Верховному Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. С. Висоцька

Б. І. Гулько

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

М. Є. Червинська