Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.о.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 408/6250/19-ц
Провадження № 22-ц/810/587/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Коновалова В.А., Луганська В.М.

за участю секретаря судового засідання Залюшного О.Г.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від прострочення платежу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від прострочення платежу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Марківського районного суду від 04.03.2013 року у справі № 1-129/11 дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як умисні дії, що виразилися в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) громадян Біловодського району, в тому числі щодо нього.

Згідно рішення Біловодського районного суду від 13.05.2013 у справі № 408/354/13-ц відповідач був зобов`язаний сплатити на його користь борг в загальній сумі 65947,59 грн, в тому числі 2000 грн моральної шкоди, борг у сумі 61787 грн та 3% річних в розмірі 2160, 29 грн.

Виконавчий лист від 13.05.2013 року ним був наданий для примусового виконання до виконавчої служби.

Крім того, рішенням Біловодського районного суду від 30.06.2017 року у справі № 2/408/1708/16 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних.

За період примусового виконання з відповідача частково стягнуто борг, а саме відшкодування моральної шкоди і три відсотки річних, а заборгованість в основній сумі боргу на 01.10.2016 залишилась - 59391,22 грн.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму інфляційних втрат у розмірі 7942,76 грн та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1627,05 грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року ухвалено позов ОСОБА_1 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 7942,76 грн та три відсотки річних від простроченої суми у сумі 1627,05 грн, а всього 9569,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі положень ст. 524, 533-535, 625 ЦК України дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити борг за грошовим зобов`язанням, що виникло між сторонами, з факту завдання шкоди позивачу.

При цьому, перевіривши розрахунок заборгованості, суд зазначив, що відповідач не надав своїх заперечень щодо його помилковості, не виказував таких сумнівів під час судового розгляду, тому у суду не виникло сумнівів у правильності розрахунку.

У липні 2021 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Біловодського районного суду від 12 травня 2021 року по справі № 408/6250/19-Ц/4427/2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення втрат від інфляції та 3 % річних.

Постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення втрат від інфляції та 3 % річних у зв`язку з їх необґрунтованістю та спливом позовної давнини.

Дати окремо юридично-правове визначення діям посадових осіб , які за рахунок коштів платників податків, розглянули справу, що вже мала розгляд в трьох судових інстанціях.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд повинен був відновити строк позовної давності так як події, що мали розгляд трапились ще в 2013 році. Правовідносини що склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є відшкодуванням шкоди, завданої у наслідок злочину, а не правовідносини між боржником та кредитором, що не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами делікатних, а не договірних зобов`язань.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що підставою позову є непогашення вчасно відповідачем в повному обсязі боргу за рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2013 року у справі № 408/354/13-ц, який станом на 01 жовтня 2016 року складав в загальному розмірі суму 59391,22 грн.

Даний борг відповідач погашав різними сумами у період з 01 жовтня 2016 року по 03 лютого 2018 року, про що свідчать надані позивачем копії платіжних документів, тобто борг у повному обсязі за вказаним вище судовим рішенням ОСОБА_2 перед позивачем погасив лише 03 лютого 2018 року.

Наявність станом на 01.10.2016 непогашеного богу перед позивачем є простроченням грошового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533 535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). А тому приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказане свідчить, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року (провадження № 14-16цс18).

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у справі, відповідач має як невиконане повністю, так і прострочене виконанням грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13.05.2013 року і яке станом на 01 жовтня 2016 року складає в загальному розмірі суму 59391,22 грн, що встановлено рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 30.06.2017 року.

Таким чином, встановивши, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Місцевим судом правильно визначено порядок і період нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, а саме з 01.10.2016 року по 03 лютого 2018 року.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з позовом ОСОБА_1 звернувся в межах загального строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, так як, позивач просить стягнути суми втрат та трьох відсотків від простроченої суми за період з 01.10.2016 по 03.02.2018 року, позов подав до суду 01 жовтня 2019 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.М. Луганська