ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6540/21 Справа № 202/352/20 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 24 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 . Сторони проживають в одному домоволодінні, однак шлюбні відносини у них припинені, шлюб носить формальний характер. Також, позивачем зазначено, що ним вже подавався аналогічний позов, де судом другої інстанції позивачу було відмовлено у розірванні шлюбу. Крім того, позивач просив не надавати їм час для примирення, оскільки таке примирення надавалось кілька разів у справі, що слухалась раніше. В зв`язку із чим, позивач наполягав на розірванні шлюбу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року позов задоволено та шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 24 жовтня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 989, розірвано; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 24 жовтня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 989.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, виданого 10 серпня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 993.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 червня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №989, які мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвано.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року вказане рішення було скасовано. Прийнята постанова мотивована тим, що сторони не втратили взаємного почуття поваги, позивач піклується про дружину та сина; встановивши, що сімейні відносини між сторонами не припинені, що полягає у спільному проживанні в одному будинку, наявності спільного бюджету, веденні спільного господарства, відновленні інтимних стосунків сторонами, - колегія прийшла до висновку, що розірвання шлюбу, у даному випадку, буде суперечити інтересам кожного із подружжя та інтересам їхнього малолітнього сина.

17 січня 2020 року позивач повторно звернувся до суду з даною позовною заявою, наполягав на розірванні шлюбу, час для примирення не надавати.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України).

Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, покладення в ухваленому рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, не можна визнати законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції відмовив у наданні строку для примирення, на правильність рішення не впливають, оскільки з часу подачі позову до моменту розгляду справи в суді апеляційної інстанції минуло більше року, але сторони не виявили наміру відновити шлюбні відносини. Крім того, у 2018 році ОСОБА_2 вже звертався до суду із позовом про розірвання шлюбу, проте, з того часу шлюбні відносини так і не відновлені.

Отже, суд першої інстанції правомірно врахував всі обставини справи та дійшов висновку про неможливість збереження сім`ї.

Вирішуючи спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться до з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко