Справа № 219/9806/21
Провадження № 2/219/3301/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Погрібної Н.М.,

при секретарі Захарчук М.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвання шлюбу,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона уклала з відповідачем шлюб 21.09.2018року, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області, актовий запис № 4633. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейно-шлюбні відносини припинені, спільне господарство ними не ведеться, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, з моменту припинення фактичних шлюбних відносин примирення між ними не сталося, збереження сім`ї неможливо, а подальше існування формального шлюбу буде суперечити їх інтересам. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати розмірі 2408,00 грн.

Позивачка та її представник адвокат Деменкова Є.С. в судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином. До початку судового засідання адвокат Деменков Є.С. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області 21.09.2018 року, ОСОБА_2 , 1987 року народження, та ОСОБА_4 , 1991 року народження, зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », про що в книзі реєстрації шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 4633.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб.

Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що примирення між сторонами не можливе, сім`я фактично не існує та шлюб необхідно розірвати.

В частині вирішення спору про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги, слід зазначити наступне.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

За приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також, розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018р. у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

За матеріалами справи встановлено, що 09.09.2021 року між адвокатом Деменковою Є.С. та позивачем укладено договір про надання правової допомоги, розрахунок послуг складає 3408,00 грн. у дану суму входить сума сплати судового збору, що підтверджується розрахунковою квитанцією № 133/09 від 09.09.2021 року, а тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати, пов`язані з правничою допомогою.

Керуючись ст.ст.12,13,81,263-265 ЦПК України, ст.ст.104, 105, 110,112 Сімейного Кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 21.09.2018 року, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області 21.09.2018 року, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишити їй прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою в сумі 1500,00 гривень та судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Н.М. Погрібна

01.10.2021