Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2158/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., за участі секретаря судового засідання Конар В.М., представник позивача ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину рухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину рухомого майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що 22 липня 2017 року уклав шлюб з ОСОБА_6 , який зареєстрований у виконавчому комітеті Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2020 року в цивільній справі № 299/2133/20 шлюб між ними розірвано. Спільних дітей немає.

21 серпня 2018 року перебуваючи в шлюбі за спільні кошти сторони придбали трактор колісний марки «Беларус» моделі «892», 2018 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 » (далі - спірний транспортний засіб), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 від 21 серпня 2018 року.

Позивач зазначає, що транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, однак немає жодних домовленостей щодо поділу спірного транспортного засобу, шлюбного договору сторони не укладали.

На підставі вищенаведеного позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину трактора колісного марки «Беларус» моделі «892», 2018 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 » та стягнути судові витрати.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги заперечує, оскільки трактор колісний марки «Беларус», моделі «892», 2018 року випуску, був придбаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 за кошти, які були отримані ФОП ОСОБА_7 з відповідним цільовим призначенням - придбання трактора, для використання у підприємницькій діяльності за кошти безповоротної фінансової допомоги ФОП ОСОБА_7 від Благодійного фонду "Закарпатський центр економічного розвитку "ЕГАН ЕДЕ". Однак, ОСОБА_3 весною 2020 року протиправно заволодів вказаним трактором та відмовляється його повернути. ОСОБА_8 , яка в лютому 2021 року звернулась до органів поліції з заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (а.с. 23-25).

Представник позивача в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримав.

Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити з підстав наведених у запереченні.

Заслухавши пояснення, дослідивши докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, рівності та диспозитивності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

22 липня 2017 року сторони по справі уклали шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 8 (а.с.7). Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2020 року в цивільній справі № 299/2133/20, шлюб між ними розірвано (а.с.9).

21 серпня 2018 року перебуваючи в шлюбі ОСОБА_7 придбано трактор колісний марки «Беларус» моделі «892», 2018 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 » , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 від 21 серпня 2018 року (а.с.8).

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 за кошти, які були отримані ФОП ОСОБА_7 з відповідним цільовим призначенням - придбання трактора, для використання у підприємницькій діяльності за кошти безповоротної фінансової допомоги ФОП ОСОБА_7 від Благодійного фонду "Закарпатський центр економічного розвитку "ЕГАН ЕДЕ" придбано трактор колісний марки «Беларус», моделі «892», 2018 року випуску(а.с.26-31).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

22 липня 2017 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_6 , який зареєстрований у виконавчому комітеті Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2020 року в цивільній справі № 299/2133/20, шлюб між стронами розірвано. Спільних дітей у сторін немає (а.с.7, 9)

2 липня 2018 року ОСОБА_7 , як фізичною особою підприємцем, від ТОВ «ТЕХНОТОРГ-ДОН» за 543 000 гривень придбано трактор колісний марки «Беларус», моделі «892», 2018 року випуску за кошти (а.с.26-31).

Суд враховує те, що частина коштів в сумі 294 800 гривень на купівлю трактора була отримана ФОП ОСОБА_7 від Благодійного фонду "Закарпатський центр економічного розвитку "ЕГАН ЕДЕ" (а.с.27).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Відповідні висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15 та у постанові Верховного Суду у справі № 179/130/13-ц (провадження № 61-44846св18).

Конституційний Суд України у рішенні від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 СК України, дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що вказане майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частинах з огляду і на те, що спірний автомобіль придбаний під час шлюбу і зареєстрований за ОСОБА_5 , як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем (а.с.8).

Доводи заперечення про те, що частина коштів, за які здійснювалося придбання об`єкту рухомості, є виключно коштами від Благодійного фонду не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи спростовуються встановленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У пунктах 23 - 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 18 січня 2017 року в справі № 6-2565цс16, від 07 червня 2017 року в справі № 6-2670цс16.

Факт придбання трактора колісного марки «Беларус» моделі «892», 2018 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 », відповідачем підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_3 від 21 серпня 2018 року ) в період шлюбу та за сторонами не заперечується, судом не встановлено обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Отже, майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд заперечення відповідача відхиляє та приймає рішення про задоволення позову.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2225 гривень на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину трактора колісного марки «Беларус» моделі «892», 2018 року випуску, заводський № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2225,20 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 5 000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк

Повний текст рішення

складено 07.10.2021 року