Провадження № 2-з/760/763/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонова Н.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Костенко М.І. звернулася від його імені до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , а якому просить

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. 02.10.2020 за реєстровим №646;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 54504970 від 09.10.2020, приватний нотаріус Панчекно А.П., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- визнати право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

26 липня 2021 року до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Костенко М.І. просить суд:

- накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- заборонити здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

- заборонити проводити реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання будь-яких осіб у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- заборонити ОСОБА_2 та/або представникам ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам від імені ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, правочини щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , спрямовані на здачу її в найм (в орендне користування) іншим особам, проведення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання будь-яких осіб у даній квартирі, здійснювати оцінку ринкової вартості цієї квартири, вчинення будь-яких інших правочинів.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначає, що 02 жовтня 2020 року позивач з відповідачем уклали оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Панченко А.П., зареєстрований у реєстрі №646, за яким позивач передав відповідачу у власність (продав), а відповідач прийняла (купила) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за яку зобов`язалась сплатити позивачу визначену в договорі грошову суму у розмірі 366 854 грн.

Після укладення договору купівлі-продажу позивач залишився жити в квартирі, ніколи її не звільняв та навіть не мав наміру її звільнити. Позивач та його мати продовжували фактичне утримання квартири, сплату комунальних платежів. Тобто, укладаючи договір купівлі-продажу квартири позивач та відповідач не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених умовами договору, не було вчинено дії, спрямованих на перехід права власності на квартиру, договір був укладений з єдиною метою - фактичного отримання відповідачем грошових коштів від Держави, на які відповідач має право, оскільки є дитиною-сиротою, а тому наділена правом отримати житло за рахунок субвенції, що виділяються державним бюджетом місцевого бюджету. Відповідно до протоколу №2 від 24.09.2020 року комісією з питань реалізації порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, забезпечення житлом дітей - сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, на виконання Постанови КМУ від 15.112017 року №877 відповідачу було визначено суму грошової компенсації у розмірі 366854 грн.

Сторони проживали разом, однак у червні 2021 року відповідач поїхала у інше місто та повідомила позивача про те, що їх сімейні стосунки закінчено та вона має намір продати квартиру. При укладенні договору купівлі-продажу квартири позивача було введено в оману відповідачем, оскільки відповідач запевняла, що вона визнає, що квартира фактично залишається у власності позивача, вони і надалі планують там разом проживати однією сім`єю і жодного наміру по відчуженню квартири ні зараз, ні у майбутньому у відповідача немає.

А тому позивач вважає, що договір купівлі-продажу був фіктивним, оскільки був укладений сторонами не для передачі квартири у власність відповідачу, а був підставою для отримання грошових коштів відповідачем з державного бюджету. Враховуючи вказане, у позивача є підстави вважати, що до вирішення справи квартира може бути перепродана, здана в оренду, всі особисті речі позивача і його сім`ї безповоротно відчужені (продані на ринку або просто викинуті). Крім того, існує загроза вселення в квартиру інших осіб, що унеможливить проживання позивача та його сім`ї в спірній квартирі, що є в них єдиним житлом ще з 1999 року, до того ж для вирішення спору по суті потрібен певний час.

Тому позивач в своїй заяві просить суд застосувати заходи забезпечення позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що у поданій позовній заяві позивач просить

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. 02.10.2020 за реєстровим №646;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 54504970 від 09.10.2020, приватний нотаріус Панчекно А.П., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- визнати право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

У заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- заборони проведення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання будь-яких осіб у вказаній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- заборони ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- заборони ОСОБА_2 та/або представникам ОСОБА_2 та/або будь-яким іншим особам від імені ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, правочини щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , спрямовані на здачу її в найм (в орендне користування) іншим особам, проведення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання будь-яких осіб у даній квартирі, здійснювати оцінку ринкової вартості цієї квартири, вчинення будь-яких інших правочинів.

Конкретний захід забезпечення позову буде помірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає необхідним застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить на праві власності ОСОБА_2 , оскільки невжиття вищевказаних заходів забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Такий вид забезпечення позову буде співмірним із заявленими позивачем вимогами та достатнім для ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача ОСОБА_1 .

Що стосується вимог представника позивача щодо застосування інших видів забезпечення позову, то у їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки заявник не обґрунтував доцільність вжиття кожного з цих заходів.

Крім того, заявником не обґрунтовано існування реальної загрози вчинення дій щодо зняття з реєстрації та виселення позивача ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_3 зі спірної квартири, а також вчинення будь-яких правочинів щодо цієї квартири, а лише містяться твердження про імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням заявника.

Посилання у заяві на те, що після подання позову відповідач вчиняє дії щодо виселення позивача ОСОБА_1 зі спірної квартири, суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не підтверджені жодними доказами, а на доданому до заяви про забезпечення позову CD-диску відсутні аудіофайли із записом телефонних розмов.

Крім цього, судом не встановлено підстав для застосування судом зустрічного забезпечення позову відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України.

Керуючись статтями 149, 150-153,154, 157 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Застосувати захід забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру, яка на праві власності належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягувач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Боржник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова