УХВАЛА

30 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 489/1548/20

провадження № 61-17528св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: виконавчий комітет Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є законними представниками неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2020 року у складі судді Рум`янцевої Н. О. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Тищук Н. О., Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради в частині визнання недійсними ордерів та виселення відповідачів.

Позов мотивований тим, що рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 27 грудня 1999 року № 774 її взято на квартирний облік до загальної черги.

Рішенням від 26 грудня 2014 року № 1280 позивача включено до списку на першочергове отримання житла.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11 вересня 2015 року ОСОБА_2 взято на облік як особу, яка потребує поліпшення житлових умов.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 липня 2019 року № 792 (пункт 1.1) ОСОБА_2 надано квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї з 4 осіб.

Позивача включено до загальної черги з 27 грудня 1999 року та до списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень з 26 грудня 2014 року, а оскарженим рішенням виконкому надано житло особі, яку включено до загальної черги пізніше, ніж позивача, при цьому позивачеві вказану квартиру в порядку пункту 54 Правил обліку громадян не пропонували.

Позивач просила:

визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 26 липня 2019 року № 792;

визнати недійсним виданий ОСОБА_2 ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 ;

виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є законними представниками неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради в частині визнання недійсним ордерів та виселення відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд посилався на те, що спірна квартира була придбана для співробітника Центрального районного суду м. Миколаєва за цільовою програмою, учасником якої позивач не була, тому порушень норм чинного законодавства при наданні квартири судом не встановлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2020 року з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто 1 681, 60 грн судового збору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2020 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що однією з підстав для прийняття органом місцевого самоврядування оспорюваного позивачем рішення, стало рішення комісії з питань забезпечення житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку при Миколаївській обласній державній адміністрації від 20 травня 2019 року щодо початку процедури купівлі спірної квартири для родини відповідача ОСОБА_2 .

Вказане рішення, як і договір купівлі-продажу квартири в частині її придбання саме для подальшої передачі родині ОСОБА_2 , в установленому законом порядку незаконними (недійсними) не визнавались.

Наведені факти свідчать про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права через його неефективність, оскільки визнанням незаконним оскарженого рішення органу місцевого самоврядування права ОСОБА_1 не будуть поновлені.

Позовні вимоги про визнання недійсним ордеру та виселення родини ОСОБА_2 зі спірної квартири є похідними від вимог про скасування рішення міської ради, тому також не можуть бути задоволеними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права. Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог і самоусунувся від розгляду справи виходячи з викладених позивачем підстав позову - порушення черговості надання житлового приміщення, натомість за позивача вирішив, що слід оскаржувати рішення комісії та договір купівлі-продажу. Судом першої інстанції не мотивувалось рішення в частині скасування ордеру та виселення. Мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі, взагалі не наведено. У мотивувальній частині рішення суду першої інстанції не зазначені норми права, на які посилалася позивач, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Жодні обласні програми чи договір не можуть змінити положення Житлового кодексу УРСР, відповідно до яких житло надається в порядку черговості взяття на квартирний облік. Застосуванню підлягав ЖК УРСР, а не Цивільний кодекс України, так як не у власність ОСОБА_2 була передана квартира, а у користування. Після набуття в комунальну власність спірної квартири включається визначений ЖК УРСР механізм її розподілу виконавчим комітетом громадянину в порядку черговості взяття на квартирний облік, а цивільно-правовий договір не може змінити цей механізм, більш того - договір від 23 травня 2019 року не стосується розподілу квартири і не покладає на виконавчий комітет обов`язок надавати її конкретній особі. Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, що прийняте в порядку статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення органу місцевого самоврядування та укладений на підставі статті 655 ЦК України договір купівлі-продажу мають вищу силу над положенням статті 43 Житлового кодексу УРСР, тобто необхідно з`ясувати, які з норм є пріоритетними для застосування.

Позиція інших учасників справи

У січні 2021 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_6 , у якій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 липня 2019 року № 792 «Про поліпшення житлових умов громадян і надання їм житлових приміщень» є актом індивідуальної дії, адже стосується визначеного кола осіб. Вказане рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради жодним чином не порушує права та інтереси позивача, доказів зворотного позивач не надала. Спірна квартира була придбана департаментом соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації за цільовим призначенням саме для сім`ї співробітника Центрального районного суду м. Миколаєва - ОСОБА_2 . Позивач була включена до списку громадян, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень як багатодітна сім`я (які мають у своєму складі трьох і більше дітей). Твердження позивача про те, що їй не було запропоновано квартири є необґрунтованим та не заслуговує на увагу, оскільки вона не відноситься до категорії осіб, для яких були придбані квартири за цільовою програмою. Спірна квартира була придбана за бюджетні кошти обласної державної адміністрації за цільовою програмою для конкретних осіб за рішенням комісії, а тому не може бути розподілена іншій особі. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права через його неефективність, оскільки визнання незаконним оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування права позивача не будуть поновлені.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у справі № 489/1548/20, витребувано справу з суду першої інстанції.

У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 16 грудня 2020 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Фактичні обставини

Суди встановили, що відповідно до довідки з відділу обліку та розподілу житла виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20 січня 2015 року за вих. № 3, ОСОБА_1 знаходиться на квартирному обліку в загальній черзі з 27 грудня 1999 року згідно з рішенням виконкому від 27 грудня 1999 року № 774 складом сім`ї 1 особа. Рішенням виконкому від 04 жовтня 2013 року № 8333 включено до складу сім`ї чоловіка, сина та доньку.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 грудня 2014 року № 1280 включено до складу сім`ї доньку та включено до списку першочергового отримання житла складом сім`ї 5 осіб ( ОСОБА_1 , чоловік, син та 2 доньки).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 790 від 11 вересня 2015 року, взято на квартирний облік до загальної черги на отримання житлових приміщень громадян, які потребують поліпшення житлових умов та включено до списку громадян, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень - ОСОБА_7 , на підставі заяви від 11 серпня 2015 року, за пропозицією громадської комісії з житлових питань від 09 вересня 2015 року.

29 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського міського голови з заявою про внесення змін до облікової справи, до складу сім`ї включити доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно витягу з рішення № 771 від 27 вересня 2017 року внесено зміни та доповнення до облікових справ громадян, які перебувають на квартирному обліку, ОСОБА_2 , включивши до складу сім`ї на отримання житла - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Склад сім`ї вважати із 4 осіб.

У травні 2019 року перший заступник Миколаївського міського голови звернувся до голови Миколаївської обласної державної адміністрації та Департаменту соціального захисту населення щодо внесення на розгляд комісії з питань забезпечення житлом громадян та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку з посиланням на комплексну програму соціального захисту населення «Турбота», питання про надання житла, зокрема ОСОБА_2

20 травня 2019 року комісією з питань забезпечення житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку при Миколаївській обласній державній адміністрації запропоновано для родини ОСОБА_2 , як співробітника Центрального районного суду м. Миколаєва, придбати квартиру АДРЕСА_1 в рамках Комплексної програми соціального захисту населення «Турбота» на період до 2020 року та прийнято рішення Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації розпочати процедуру купівлі рекомендованої квартири.

23 травня 2019 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 (відчужувач) та Департаментом соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації (платник), і територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради (набувач) укладено договір про придбання житла для сім`ї ОСОБА_2 , який перебуває на квартирному обліку та потребує поліпшення житлових умов. За цим договором квартиру АДРЕСА_1 передано у комунальну власність набувача за яку платник зобов`язаний сплатити відчужувачу 731 500 грн.

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 26 липня 2019 року № 792 (пункт 1.1) ОСОБА_2 надано квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї з 4 осіб.

Позиція Верховного Суду

У пункті 4 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Аналіз пункту 4 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, то касаційне провадження закривається.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилалась на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Водночас, у справі № 489/1238/19 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 1.6. рішення № 68 від 08 лютого 2019 року.

Фактичні обставини справи:

Суди встановили, що із 27 березня 2017 року ОСОБА_1 знаходиться на квартирному обліку при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради в загальній черзі та у списку осіб, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень, за пільгою-учасник бойових дій згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

10 серпня 2018 року до облікової справи ОСОБА_1, у зв`язку із включенням до складу сім`ї дружини - ОСОБА_3, внесені зміни та вирішено вважати його на квартирному обліку як внутрішньо переміщену особу з числа учасників бойових дій.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 942 від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_2 та член його сім`ї (дочка ОСОБА_4 ) взяті на квартирний облік до загальної черги на отримання житлових приміщень громадян, які потребують поліпшення житлових умов з включенням до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень.

20 грудня 2018 року Миколаївський міський голова звернувся до голови Миколаївської обласної державної адміністрації щодо сприяння у виділені коштів для придбання житла ОСОБА_2 - начальнику управління патрульної поліції в Миколаївської області з посиланням на комплексну програму соціального захисту населення «Турбота» та значний його внесок у зміцнення правоохоронної системи України.

22 грудня 2018 року Комісією з питань забезпечення житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку при Миколаївській обласній державній адміністрації запропоновано для сім`ї ОСОБА_2 , як співробітника Національної поліції, придбати квартиру АДРЕСА_1 в рамках Комплексної програми соціального захисту населення «Турбота» на період до 2020 року та прийнято рішення Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації розпочати процедуру купівлі рекомендованої квартири.

27 грудня 2018 року між ОСОБА_5 (відчужувач), Департаментом соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації (платник), територіальною громадою міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради (набувач) укладено договір про придбання житла для сім`ї співробітника управління патрульної поліції Миколаївської області департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 , який перебуває на квартирному обліку та потребує поліпшення житлових умов. За цим договором квартиру АДРЕСА_1 передано у комунальну власність набувача за яку платник зобов`язаний сплатити відчужувачу 710 000 грн.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 68 від 08 лютого 2019 року ОСОБА_2 на склад сім`ї із 2 осіб (він та дочка) надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржене рішення органу місцевого самоврядування не порушує житлових прав позивача, оскільки спірна квартира надано в користування ОСОБА_2 згідно комплексної програми соціального захисту населення «Турбота» для цільового забезпечення житлом працівника поліції і тому ця квартира не могла бути надана позивачу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав.

Приймаючи постанову від 18 грудня 2019 року, колегія суддів виходила з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права через його неефективність, тому що в разі визнання незаконним оскарженого рішення органу місцевого самоврядування його права не будуть поновлені.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2020 року у цій справі (провадження № 61-878св20) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишено без змін.

У постанові зазначено, що «згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже ефективний спосіб захист має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 стверджував, що оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування були порушені його житлові права на отримання житлового приміщення в порядку черговості взяття на житловий облік.

Так, оспорюваним рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради надано ОСОБА_2 на склад сім`ї із 2 осіб (він та дочка) двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційним судом встановлено, що однією з підстав для прийняття оскарженого рішення органу місцевого самоврядування слугувало рішення Комісії з питань забезпечення житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку при Миколаївській обласній державній адміністрації від 22 грудня 2018 року щодо початку процедури купівлі спірної квартири ОСОБА_2 , яке у встановленому законом порядку незаконним (недійсним) не визнавалось, як і укладений 27 грудня 2018 року на його підставі договір купівлі-продажу в частині набуття квартири саме для подальшої її передачі ОСОБА_2 .

Встановивши, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права через його неефективність, оскільки в разі визнання незаконним оскарженого рішення органу місцевого самоврядування права позивача не будуть поновлені, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав».

Таким чином, Верховний Суд у постанові від 31 липня 2020 року у справі № 489/1238/19 (провадження № 61-878св20) вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2020 року у справі № 489/1238/19 (провадження № 61-878св20) викладено висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.

Керуючись статтями 260, 389, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 489/1548/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування рішення виконавчого комітету в частині визнання недійсним ордерів та виселення.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук