Провадження № 22-ц/812/1472/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Миколаїв

справа № 489/1234/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Лівінського І. В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 13 травня 2021 року суддею Коваленком І.В. в приміщенні цього ж суду, (повне рішення складено 13 травня 2021 року), у цивільній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 26 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Цього ж дня, між тими ж сторонами укладено додаток до Договору в рамках обслуговування продукту «Альфа Покупка МС Mass гривня». За умовами договору ліміт відновлювальної кредитної лінії складає 11 000 грн., мінімальний платіж - 7 % від суми загальної заборгованості, процентна ставка складає 28 % на торгові операції та 42 % річних на операції зі зняття коштів.

21 червня 2016 між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за умовами якого відступлені права грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 .

За договором факторингу від 27 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «ФК «Веста».

16 січня 2019 року за договором про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги, зокрема за договором, боржником у якому є відповідач.

Посилаючись на порушення відповідачем умов кредитування, ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість, яка виникла станом на 07 грудня 2020 року у розмірі 62 680, 64 грн., з яких: 20 752, 67 за тілом кредиту, 14 379, 36 грн. за процентами, 18 489, 36 грн. пені, 1 869, 56 грн. - 3 % річних, 3 671, 15 грн. інфляційних втрат та 3 518, 60 грн. пені, нарахованої за подвійною обліковою ставкою НБУ України. Також просив стягнути 2 270 грн. судових витрат та 20 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на сплив позовної давності, оскільки останній платіж ним було вчинено наприкінці 2014 року, а з позовом товариство звернулось тільки у березні 2021 року. Також зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року, вчинений 12 лютого 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. виконавчий напис про стягнення з нього 83 448, 39 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено з підстав спливу позовної давності.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просило рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що первинні банківські документи не були передані акціонерним товариством «Альфа-Банк», невиконання позичальником своїх зобов`язань є підставою для стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та подвійної ставки НБУ; також посилалось на скасування виконавчого напису судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючи через свого представника, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечував проти позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачою та обслуговування кредитної картки «Альфа Покупка МС Mass гривня». У заяві відповідач зазначив, що бажана сума ліміту кредитування становить 12 000 грн. (а.с. 10).

26 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав Додаток до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування проекту «Альфа Покупка МС Mass гривня», в якому надав згоду на оформлення на його ім`я карткового рахунку № НОМЕР_1 та випуску міжнародної платіжної картки MasterCard Mass строком дії два роки з моменту випуску. Ліміт відновлювальної кредитної лінії за карткою встановлено в межах 11000,00 грн. (а.с. 11).

Додатком встановлено розмір процентної ставки - 28 % річних на торгові операції та 42 % на операції зі зняття коштів. Мінімальний платіж становить 7 % загальної заборгованості за кредитною лінією. Дата сплати щомісячного обов`язкового мінімального платежу за кредитом - до 14 числа.

Договором факторингу № 1 від 21 червня 2016 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором, укладеним зі ОСОБА_1 (а.с. 72-83).

Договором факторингу № 2019-1КІ/Веста від 27 грудня 2018 року, укладеним між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста», до ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги зокрема за кредитним договором, укладеним зі ОСОБА_1 (а.с. 84)

За договором про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, укладеним між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал», право вимоги за кредитним договором, укладеним зі ОСОБА_1 , набуло ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 88-100).

Згідно розрахунку, ОСОБА_1 має заборгованість, яка виникла станом на 07 грудня 2020 року у розмірі 62 680, 64 грн., з яких: 20 752, 67 за тілом кредиту, 14 379, 36 грн. за процентами, 18 489, 36 грн. пені, 1 869, 56 грн. - 3 % річних, 3 671, 15 грн. інфляційних втрат та 3 518, 60 грн. пені, нарахованої за подвійною обліковою ставкою НБУ України.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Таким чином, як позичальник, так і боржник зобов`язані виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

Згідно з витягом Додатку №1-2 до Договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019, ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 600191296 за сумою кредиту - 20752,67грн.

Таким чином, судом правильно встановлено, що ТОВ «»Вердикт капітал» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № від 26 грудня 2012 року і у відповідача існує заборгованість за кредитом в розмірі 20752,67 грн.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс180), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 ц ( провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, суд правильно дійшов висновку про правомірність вимог ТОВ «Кредитні Ініціативи» щодо стягнення нарахованих 3% річних в сумі 1869, 56 грн. та 3671, 15 грн інфляційних втрат та висновку про неправомірність вимог ТОВ «Кредитні Ініціативи» щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 14379, 36 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, оскільки нарахування відсотків здійснено з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку, в той час, як відповідно до умов укладеного договору строк дії кредитної картки становить два роки - до грудня 2014 року. Доказів перевипуску відповідачу кредитної картки не надано.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності вимог про стягнення 18489,36 грн. пені та 3518,60 грн. пені за подвійною обліковою ставкою НБУ, оскільки нарахування пені не передбачено анкетою-заявою про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачою та обслуговуванням кредитної картки «Альфа Покупка МС Mass гривня» та Додатком до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк», які підписав ОСОБА_1 .

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо позовної давності необхідно зазначити наступне.

Главою 19 "Позовна давність" розділу V "Строки та терміни. Позовна давність" Книги Першої "Загальні положення" ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України у сукупності з наведеними нормами про позовну давність дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених в частині другій статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу), сплив якої, у разі заявлення стороною у спорі про її застосування, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин, що випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для вчасного звернення позивача із вимогою про захист порушеного права.

Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в пункті 23.6 постанови від 30.01.2019 у справі N 706/1272/14-ц (провадження N 14-456цс18) та в пунктах 61, 62 постанови від 21.08.2019 у справі N 911/3681/17 (провадження N 12-97гс19).

Позивач не навів поважних причин пропуску позовної давності для вимог щодо стягнення, які б давали підстави для надання судом захисту його порушеного права у спірних правовідносинах понад установлений законом строк (позовну давність), у зв`язку з чим недотримання Позивачем відповідного нормативно встановленого строку позбавляє Позивача права на захист за вимогами, що заявлені поза межами позовної давності.

Безпідставне надання судом Позивачу такого захисту є порушенням правової визначеності як елементу верховенства права.

Зазначене кореспондується з Постановою Верховного Суду від 19 березня 2021 року по справі N 910/17317/17.

Відповідно до умов договору, строк кредитної лінії становив один рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умовами дотримання клієнтом умов Договору; строк дії картки складав два роки з можливістю перевипуску картки в разі пролонгації кредитної лінії і закінчився 26.12.2014 року. Пролонгація кредитної лінії не відбувалася. Останній платіж ОСОБА_2 був здійснений наприкінці 2014 року.

З позовом до суду позивач звернувся в березні 2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача та про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відтак у вирішенні спірних правовідносин суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення спірних сум заборгованості по кредиту з огляду на сплив позовної давності.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 357/6166/19 (провадження № 61-2577св20), в якій зазначено, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З аналізу наведеної статті вбачається, що позовна давність стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом позовної давності щодо основної вимоги.

ТОВ «Вердикт капітал» у своїй апеляційній скарзі посилався на те, що ПАТ «Альфа Банк» не передано наступним кредиторам розрахунку суми боргу станом на дату відступлення та інші докази, в тому числі виписки по рахунку на підтвердження факту видачі кредиту та реальності відступлення суми боргу. З метою отримання відповідних документів, ТОВ «Вердикт Капітал» заявило клопотання про витребування апеляційним судом від ПАТ «Альфа Банк» первинних бухгалтерських документів (виписку по рахунку) стосовно видачі кредиту по кредитному договору № від 26 грудня 2012 року.

За змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували

на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до

апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача щодо наявності поважних причин неподання документів, якими підтверджується його право вимоги до відповідача за кредитним договором № від 26 грудня 2012 року, оскільки в силу ст. ст. 12, 13, 43, 81, 83, 84 ЦПК України сторони розпоряджаються своїми правами щодо визначення підстав і предмету позовних вимог, обсягу доказів, якими вони доводять обставини, на які посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень, і суд не може збирати докази з власної ініціативи.

У справі, що переглядається, ТОВ «Вердикт Капітал» не доведено неможливості отримання зазначених документів та подання їх до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, а тому клопотання не береться судом до уваги.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, оскільки вона прийнята у справі з іншими правовідносинами. Предметом розгляду у цій справі було стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України, за період виконання судового рішення про стягнення заборгованості, яке було ухвалене 24 листопада 2009 року, набрало законної сили, проте виконане було тільки у червні 2015 року.

У справі, яка переглядається, борг за кредитним договором не стягнуто та строк позовної давності щодо основної заборгованості пропущено, отже відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Враховуючи наведене та вимоги статті 375 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлено відповідно до положень матеріального права та з дотриманням вимог процесуального закону.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову залишено без змін, відсутні підстави для стягнення судових витрат на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 4 жовтня 2021 року