Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/509/21

Провадження №2/377/320/21

07 жовтня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді - Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання - Гуміної В.М., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Степанівна, приватний нотаріус Києво Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

У С ТА Н О В И В:

25 серпня 2021 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач, посилаючись на ст. ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, вчинений 06 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 4407, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №490977370 від 20 жовтня 2017 року в розмірі 38883,34 гривні та за вчинення виконавчого напису 650 гривень, всього на суму 39533,34 гривні, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1362 гривні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. за заявою стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» було відкрито виконавче провадження № 66300950. За змістом постанови про відкриття провадження, документом, що підлягає виконанню, вказано виконавчий напис №4407, виданий 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з ОСОБА_2 , яка є боржником за кредитним договором №490977370 від 20.10.2017 року, укладеним з АТ «Альфа Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2 від 21.12.2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 21-12/20 від 21.12.2020 є ТОВ «Вердикт Капітал». Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_2 ,. на користь відповідача складає 39533,34 гривні. Наприкінці липня 2021 року позивач не змогла скористатися коштами, що знаходилися на її рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» для отримання заробітної плати, через те, що на ці кошти приватним виконавцем Микитин О.С. було накладено арешт. Вважає, що виконавчий напис №4407 від 06.05.2021 року вчинено з грубим порушенням ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», підпункту 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінінстерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 ( далі-Порядку), п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172 (далі Переліку ). Заборгованість за кредитним договором №490977370 від 20.10.2017 року, укладеним нібито між позивачем, ОСОБА_2 (з 13.03.2021 року у зв`язку з укладенням шлюбу прізвище ОСОБА_3 ), та АТ «Альфа-Банк», не може вважатися безпірною, оскільки нею взагалі не укладався такий договір. Відповідно до підпункту 3.2 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. Відповідно до п. 1 Переліку ( в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису подаються: 1) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), 2) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Однак, зі змісту виконавчого напису № 4407 вбачається, що кредитний договір №490977370 від 20.10.2017 року нотаріально не посвідчувався ( у виконавчому написі відсутні відомості про посвідчення кредитного договору нотаріусом). За таких обставин, вказаний кредитний договір (який до того ж позивачем не укладався) не міг бути таким, за яким стягнення могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. Також приватний нотаріус Грисюк О.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 4407 від 06.05.2021 року застосувала нечинні на той час норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, а саме п.2 Переліку документів, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 Переліку № 1172. Пункт 1 вказаного Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі. За вказаних обставин позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 27 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 23 вересня 2021 року.

Ухвалою судді від 27 серпня 2021року задоволено заяву про забезпечення позову, подану разом з позовною заявою, зупинене стягнення у виконавчому провадженні № 66300950, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. на підставі оскаржуваного позивачем виконавчого напису нотаріуса № 4407, виданого 06.05.2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року відкладено судовий розгляд справи на 07 жовтня 2021 року на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України.

У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач свого представника повторно в судове засідання не направив, про дату, час і судового засідання повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяву про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин О.С. та приватний нотаріус Києво Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За наявності умов, передбачених ст.ст.280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 07 жовтня 2021 року, суд ухвалив заочне рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено з матеріалів справи, що 21 грудня 2020 року укладено Договори факторингу : №2 між Акціонерним товариством «Альфа- Банк» (клієнтом) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» (фактором) та № 21-12/20 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» (клієнтом) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( фактором) ( а.с. 67-77,78-88).

Пунктом 2.1 вказаних договорів передбачено, що фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що за фактом відступлення прав вимоги фактор стає стороною всіх основних договорів, укладених між клієнтом та боржниками, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до Договору, в силу чого до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, в тому числі, але не виключно, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що що Додаток №1-1 до Договору факторингу №2 та Додаток №1-1 до Договору факторингу №21-12/20 матеріали справи не містять.

Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 4407, вчиненим 06 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво Святошинського міського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та місце проживання: АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним договором №490977370 від 20 квітня 2017 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2 від 21 грудня 2020 року, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс», ідентифікаційний код юридичної особи 43000243, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №21-12/20 від 21 грудня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 36799749. Строк платежу за кредитним договором №490977370 від 20 жовтня 2017 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21 грудня 2020 року по 14 квітня 2021 року. Сума заборгованості складає 38883,34 гривні, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 16926,90 гривень; прострочена заборгованість за комісією 0,00 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 13832,63 гривні; строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 гривень; строкова заборгованість за комісією становить 3273,81 гривні; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0,00 гривень; строкова заборгованість за штрафами і пеням становить 4850,00 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 650,00 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 39533,34 гривні. Дата набрання виконавчим написом законної сили - 06 травня 2021 року (а. с. 10).

27 липня 2021 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» за довіреністю Кузьомко В.М. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин Оксани Степанівни із заявою про примусове виконання рішення виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за №4407 від 06.05.2021 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 коштів у розмірі 39533,34 гривні, в додатках до якої зазначені: платіжне доручення про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису № 4407 від 06.05.2021 року, копія довіреності представника стягувача ( а.с. 13).

28 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин О.С. на підставі вказаного виконавчого напису було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 66300950 та постанови про арешт коштів боржника, стягнення з боржника основної винагороди, та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 15, 39,41,43).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 13 березня 2021 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 ( а.с.44).

Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Частинами 1, 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27.03. 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилом ч.4 цієї статті кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею процесуальних дій.

З Анкети - заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в «ПАТ «Альфа-Банк» від 20.10.2017 року, підписаної власноручним підписом від імені ОСОБА_2 , вбачається, що Анкета-заява заповнена від імені ОСОБА_2 , в якій зазначені персональні дані, так як ПІБ, дата народження, серія та номер паспорта, РНОКПП. В Анкеті-заяві вказано, що при поданні цієї заяви про акцепт, її заповнювач письмово ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту від ПАТ «Альфа Банк», про всі його переваги та недоліки, а саме про те, що цільове використання, (мета кредиту) на споживчі потреби; спосіб видачі кредиту- шляхом перерахування коштів у сумі кредиту на рахунок позичальника, реквізити якого зазначені вУгоді про надання кредиту; погашення кредиту здійснюється щомісяця рівними частинами. Умови кредитування: валюта кредиту гривня; мінімальна сума кредиту - 2000,00 гривень; максимальна сума кредиту 95000,00 гривень; строк кредитування (мінімальний) 12 місяців; строк кредитування максимальний 60 місяців; процентна ставка 39,9 % річних; сукупна вартість кредиту (мін. строк/мін. сума) 2458; сукупна вартість кредиту (макс.строк/макс.ціна) 220506. У п. 2.1.11 Частини 2 Анкети заяви зазначено про розуміння заявником того, що у разі неможливості здійснення платежів чи виконання будь-яких інших умов відповідної Угоди про використання Продуктів Банку, яка може бути укладена у майбутньому, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, комісій та інших платежів, передбачених відповідною угодою про використання Продуктів Банку (а.с.65-66, 95).

Згідно з Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 490977370 від 20.10.2017 року, підписаного власноручним підписом від імені ОСОБА_2 , визначено, що сума кредиту становить 17181,21 гривню; термін користування кредитом 36 місяців; мінімальна процентна ставка річних 39,9%, відсотки нараховуються на залишок заборгованості щомісячно протягом періоду від дня надання кредиту до календарної дати ( в залежності від того, яка з них настала раніше), яка зазначена сторонами як дата припинення нарахування відсотків за користування кредитом та вказана в договорі, виходячи з 30 днів у місці та 360 днів у році або фактичного повернення заборгованості за кредитом (а.с.96).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис вчинено на стягнення заборгованості за кредитним договором № 490977370 від 20.10.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позову послалася на те, що виконавчий напис №4407 від 06.05.2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. вчинено з грубим порушенням вимог ст.ст. 87,88 Закону України « Про нотаріат», підпункту 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у беспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, оскільки заборгованість за кредитним договором №490977370 від 20.10.2017 року не може вважатися безспірною, тому що позивачем взагалі не укладався такий договір; при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису №4407 від 06.05.2021 року нотаріус застосувала нечинні на той час норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі; вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчений.

Аналізуючи доводи позивача, суд виходить з такого.

За правилом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач заперечує факт укладення кредитного договору №490977370 від 20.10.2017 року, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис, проте доказів, які б спростовували даний факт, нею суду не надано.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

Виходячи з наведеного та положень ст.204 ЦК України, суд, вирішуючи спір, виходить з тих доказів, які містяться у матеріалах справи.

Як вбачається із змісту оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість в сумі 38883,34 гривні за період з 21 грудня 2020 року по 14 квітня 2021 року, яка складається з простроченої заборгованісті за сумою кредиту - 16926,90 гривень; простроченої заборгованісті по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 13832,63 гривні; строкової заборгованість за комісією 3273,81 гривні; строкової заборгованості за штрафами і пенею - 4850,00 гривень.

Відповідно до Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 49097370 від 20.10.2017, який визначає умови кредитування за кредитним договором №49097370 від 20.10.2017 року, сума кредиту становить 17181,21 гривень, загальна процентна ставка річних - 39,9 %, термін користування кредитом 36 місяців.

Виходячи зі змісту цього Додатку № 1, строк користування кредитом сплив 20 жовтня 2020 року.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом за період з 21 грудня 2020 року по 14 квітня 2021 року відбулося поза межами строку кредитування.

Виходячи із зазначених обставин, суд вважає, що сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 13832,63 гривні, яка визначена до стягнення у виконавчому написі, є спірною.

Крім того, в оспорюваному виконавчому написі зазначено, що з ОСОБА_2 стягнуто 3273,81 гривні строкової заборгованість за комісією, розмір та порядок стягнення якої умовами Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 49097370 від 20.10.2017 не передбачено.

Більш того, відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулює Закон України «Про споживче кредитування», що діяв на момент укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про споживче кредитування» забороняється вимагати від споживача укладення договору про споживчий кредит як обов`язкової умови придбання будь-яких товарів чи послуг у кредитодавця або у його спорідненої чи пов`язаної особи.

Вказаний платіж є платою за послуги, що супроводжують кредит, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про споживче кредитування», що діяли на момент укладення вказаного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

Виходячи із зазначеного, сума строкової заборгованості за комісією 3273,81 гривні, яка стягується за період з 21 грудня 2020 року по 14 квітня 2021 року, є спірною.

В оскаржуваному виконавчому написі з боржника запропоновано стягнути також строкову заборгованості за штрафами і пенями у розмірі 4850,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушенн боржником зобов`язання.

За правилом ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязань вчиняється у письмовій формі.

Частиною 2 цієї статті встановлено, щодо забезпечення виконання зобовязань, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки умовами кредитного договору у формі Анкети заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в «ПАТ «Альфа-Банк» від 20.10.2017 року та Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 49097370 від 20.10.2017 року не передбачено розміру та порядку нарахування та сплати штрафу та пені, тому сума строкової заборгованості за штрафами і пенями у розмірі 4850,00 гривень, визначена до стягнення у виконавчому написі, є спірною.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом в розмірі 38883,34 гривні, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною.

В той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 . При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Установлені обставини свідчать про те, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наданий нотаріусу кредитний договір у формі Анкети заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в «ПАТ «Альфа-Банк» від 20.10.2017 року та Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 49097370 від 20.10.2017 року не посвідчені нотаріально, а тому не могли бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказаний правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц.

При розгляді даного спору суд також враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Таким чином, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна у виконавчому написі від 06 травня 2021 року № 4407 послалася на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був нечинним на момент вчинення виконавчого напису.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, зареєстрований в реєстрі за № 4407 від 06 травня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №490977370 від 20.10.2017 року у розмірі 38883,34 гривні та за вчинення виконавчого напису 650 гривень, всього на суму 39533,34 гривні, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної в сумі 908 гривень та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 гривні, всього 1362 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 263-265, 280-281 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Києво Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, вчинений 06 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 4407, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 490977370 від 20 жовтня 2017 року у розмірі 38883,34 гривні та за вчинення виконавчого напису 650 гривень, всього на суму 39533,34 гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1362 гривні.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Микитин Оксана Степанівна, адреса місцезнаходження: Київська область, м.Ірпінь, вул. Соборна, буд. 193, офіс 7.

Третя особа приватний нотаріус Києво Святошинського районного нотаріального округу Київської област Грисюк Олена Василівна, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Повне заочне рішення суду складено 07 жовтня 2021 року.

Суддя Н. С. Бабич