КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9409/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Київ

Справа № 755/3815/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Арапіної Н.Є.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про прийняття зустрічної позовної заяви до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору банківського рахунку.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору банківського рахунку повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відкриття провадження по зустрічному позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, оскільки вони виникають з одних правовідносин, адже заборгованість за кредитним договором не могла виникнути без наявності договору. Вважає, що цей договір є змішаним і включає в себе і кредитний договір, і договір надання банківських послуг. При цьому саме з дебітних карток (тобто карток, котрі відкриті згідно з частиною договору про надання банківських послуг) позивач неодноразово самостійно автоматично погашав заборгованість, що виникла по кредитній частині договору. Тобто банківське обслуговування і заборгованість виникли з одних правовідносин - змішаного договору між позивачем та відповідачем. Наголошує на тому, що ці два позови доцільно розглядати спільно, адже якщо, відповідачем буде поданий окремий позов, і один суд визнає цей договір нікчемним, а інший ні - виникне правова колізія - чиє судове рішення є більш законним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 21 квітня 2021 року, суд першої інстанції вважав, що виходячи з предмету позовних вимог по первісному та зустрічному позову, ці вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування, тому спільний розгляд цих позовів є недоцільним, Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до АТКБ «Приватбанк» про розірвання договору банківського рахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 ст.193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Таким чином, із ст. 193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2008 року у розмірі 48 878, 64 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 31.03.2008 року, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 18.01.2021 року має заборгованість у розмірі 48 878, 64 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просила розірвати договір банківського рахунку від 31.03.2008 року на підставі ст. 1066 ЦК України.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що АТ КБ «Приватбанк» в порушення вимог ст. 1073 ЦК України неодноразово здійснював безпідставне списання з її рахунку коштів на додаткові послуги (страховка), надання яких не було обумовлено умовами договору від 31.08.2008 року.

Будь-яких інших обставин та обґрунтувань зустрічна позовна заява не містить.

Таким чином, в зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просить розірвати договір банківського рахунку, вказуючи одночасно підстави для цього як неналежне виконання банком операцій за рахунком клієнта, так і розірвання договору за заявою клієнта.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом та відповідно до наданого розрахунку заборгованості, загальна заборгованість за наданим кредитом визначена станом на 18 січня 2021 року.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної заяви з підстав передбачених ч. 2 ст. 193 ЦПК України є правильним, оскільки об`єднання вищевказаних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, адже позови містять різний предмет, зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки вони виникають з одних правовідносин, враховуючи, що заборгованість за кредитним договором не могла виникнути без наявності договору, колегія суддів відхиляє, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги не є однорідними як за предметом позову, так і способом захисту прав та законних інтересів сторін цивільного процесу, що зумовлює самостійний предмет їх доказування.

Доводи апеляційної скарги про необхідність розгляду позовів у одному провадженні, оскільки договір є змішаним і включає в себе і кредитний договір, і договір надання банківських послуг, - також не можуть бути прийняті до уваги як підстава для скасування ухвали, оскільки ці позови мають різний предмет доказування ; обставини, які підлягають встановленню під час розгляду первісного позову про стягнення кредитної заборгованості є відмінними від обставин, які належить встановити при вирішенні питання щодо розірвання договору банківського рахунку.

Доводи апеляційної скарги про можливість визнання за рішенням суду укладеного між сторонами договору нікчемним, що надає підстави для відмови у позові про стягнення заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки заявляючи позовні вимоги про розірвання договору банківського рахунку, ОСОБА_1 тим самим підтверджує дійсність договору.

При цьому також слід зазначити, що наведене в апеляційній скарзі обґрунтування позовних вимог про розірвання договору банківського рахунку щодо безпідставних списань банком коштів з рахунку відповідача, зокрема за послуги комісії, «миттєва розстрочка», автоматичне списання заборгованості - не були наведені у зустрічній позовній заяві ( а.с. 134, т.1), а тому не могли бути предметом вивчення суду першої інстанції при вирішенні питання щодо прийняття зустрічного позову.

Відповідно до ч. 6 ст.367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що повернення зустрічного позову не позбавляє права звернення до суду з даним позовом в загальному порядку, що передбачено ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.