П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним розірвання договору № 184 від 29 грудня 2018 року користування приміщенням ІІІ класу будинку АДРЕСА_1 .

31 травня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Станько В.І. подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом встановлення заборони Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами вчиняти будь-які дії щодо укладення договорів на користування будинком АДРЕСА_1 » Державного управління справами з іншими особами. В обґрунтування заяви зазначив, що між ОСОБА_1 та БВ «Конча-Заспа» ДУС 29 грудня 2018 року укладеного договір користування приміщенням ІІІ класу будинком АДРЕСА_1 в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2023 року. Листом № 02/246 від 20 листопада 2020 року БВ «Конча-Заспа» ДУС достроково розірвало вказаний договір, а також повідомило про необхідність звільнити вказане приміщення. Наслідком розірвання БВ «Конча - Заспа» ДУС є виселення позивача та членів його сім`ї з будинку АДРЕСА_1 . 21 листопада 2020 року позивача було недопущено на територію БВ «Конча - Заспа» ДУС та до використовуваного ним житлового приміщення. ОСОБА_1 не відомо, чи не передав відповідач це житло у користування іншим особам. На думку заявника невжиття заходів забезпечення позову створює реальну можливість і ризик унеможливлення виконання рішення у цій справі, оскільки існує можливість його передачі в користування іншим особам, що в свою чергу призведе до нівелювання права на ефективний судовий захист порушених прав та інтересів. У зв`язку з вищевикладеним просив суд заборонити БВ«Конча-Заспа» ДУС вчиняти будь-які дії щодо укладання договорів на користування будинком АДРЕСА_1 з іншими особами.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року задоволено заяву про забезпечення позову, заборонено Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами передавати в користування іншим особам приміщення ІІІ класу будинку АДРЕСА_1 » Державного управління справами до набрання рішенням у справі законної сили.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасувати.

29.07.2021 року позивач направив відзив на апеляційну скаргу вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалу суду - законною і обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із необхідності застосування такого заходу забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач і звернувся до суду. Не заперечує наявність та реальність такого спору й сам апелянт у своїй апеляційній скарзі. При цьому застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами. Крім того, обґрунтованими є твердження заявника про існування ризиків можливого ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову перешкоджає його господарській діяльності, оскільки обмежує можливість господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, що може призвести до спричинення відповідачу збитків. Дані обставини колегія суддів апеляційного суду не вважає порушенням можливості здійснення господарської діяльності, оскільки застосований захід забезпечення стосується лише можливості розпорядження спірним майном, в той час як його використання жодним чином не обмежується. Крім того апеляційний суд зважає на те, що можливість компенсувати спричинені збитки передбачено процедурою зустрічного забезпечення, яку апелянт не позбавлений можливості ініціювати.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу будинку відпочинку « Конча-Заспа » Державного управління справами залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько