У Х В А Л А

04.10.2021 Справа №607/17525/21

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська Ольга Ярославівна, ознайомившись із скаргою ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) про визнання дій виконавця неправомірними,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) про визнання дій виконавця неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 59992109 від 09 вересня 2019 року.

Проте вказана скарга не може бути прийнята судом до розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів скарги рішенням від 22 вересня 2017 року Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/9342/17, стягнуто в дохід держави з ОСОБА_2 компенсаційну вартість автомобіля у розмірі 84 080,56 грн. На виконання судового рішення, на підставі виконавчого листа від 22 вересня 2017 року Тернопільського міськрайонного суду державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) 10 листопада 2017 року було відкрито виконавче провадження ВП № 59992109 про стягнення з ОСОБА_2 компенсаційну вартість автомобіля у розмірі 84 080,56 грн. 27 березня 2019 року виконавчий документ було повернуто стягувачу за п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 09 вересня 2019 року в порушення норми ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем винесено повторну постанову про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, судом встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/9342/17 від 22 вересня 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста відсотків вартості товару, який є безпосереднім об`єктом порушення, а саме 84 080,56 грн. з конфіскацією у власність держави вантажного автомобіля Renault Master 150dCi, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_1 .

Отже, рішення, яке знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Тернополі ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ), ухвалене не відповідно до ЦПК України.

Відповідно до п. 4 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24152/0/413 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», юрисдикційність розгляду скарг на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС залежить від спеціалізації суду, який ухвалив рішення, що підлягає примусовому виконанню органами ДВС.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом статей 447, 448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом. Отже, і механізм судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначений статтею 382 цього Кодексу, не підлягає застосуванню до цих правовідносин (щодо накладення адміністративного стягнення).

Тобто, згідно з наведеними нормами ЦПК України та КАС України право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами цивільного та адміністративного судочинства відповідно, та його примусовим виконанням.

Як убачається зі скарги, оскаржувані дії державного виконавця стосуються примусового виконання судового рішення про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічноправових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативноправових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічновладних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті четвертої Кас України).

Статтею 287 КАС України, передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору. У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Оскільки ОСОБА_3 оскаржує дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, то вказане скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказане узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові № 757/62025/17ц від 06 лютого 2019 року.

За таких обставин, вважаю за необхідне відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) про визнання дій виконавця неправомірними, оскільки дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. 447 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) про визнання дій виконавця неправомірними.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська