Єдиний унікальний номер судової справи 489/757/20
Номер провадження 22-ц/812/1840/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

04 жовтня 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

представника позивача Лепської А.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 11 травня 2021 року, під головуванням судді Павлової Ж.П. в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадбанк банк України» (далі ПАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого АТ «Ощадбанк», і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що беззастережно приєднується до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці банку www.oschadbank.ua.

За умовами п.3.4.1 та 3.4.2 заяви про приєднання врегульовано, що банк відкриває на ім`я відповідача поточний рахунок в гривнях на умовах тарифного пакету «Зарплатний», тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку. Банк надає відповідачу платіжну картку типу Masterсard Debit Standard та персональний ідентифікаційний код.

Відповідно до заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою заяви про приєднання, відповідач просив банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Банком було встановлено кредит у розмірі 14 800 грн. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 24% річних.

Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час як позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримав, у зв`язку із чим станом на 31 січня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 24 957 грн. 66 коп., з яких: 14 705 грн. 52 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 6 147 грн. 82 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 160 грн. 09 коп. комісія, 2 910 грн. 22 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 27 грн. 29 коп. сума сплаченої пені; 109 грн. 99 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 311 грн. 82 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 639 грн. 49 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків.

Посилаючись на викладені обставини, АТ «Ощадбанк» просило позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 24 957 грн. 66 коп., а також судові витрати у справі в сумі 2 270 грн.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 травня 2021 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» прострочену заборгованість по кредиту в сумі 6 147 грн. 82 коп., прострочену заборгованість по відсоткам в сумі 1 475 грн. 30 коп., комісію - 160 грн. 09 коп., пеню за несвоєчасне погашення відсотків в сумі 963 грн. 83 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 109 грн. 99 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків в сумі 311 грн. 82 коп., а всього 9 168 грн. 85 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 , на користь АТ «Ощадбанк» судовий збір в сумі 2 102 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що в порушення умов кредитного договору, укладеного сторонами, відповідач, як позичальник, свої зобов`язання виконував не належним чином, у зв`язку з чим, за розрахунком суду, станом на 31 січня 2020 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 9 168 грн. 85 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2015 року між ПАТ «Ощадбанк», правонаступником якого АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання (частина 1) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), а також заяви (частини 2) на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між Банком та Клієнтом.

Згідно з п.п.3.4.1- 3.4.2 заяви про приєднання (частина 1) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) позивач відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку та надав останньому платіжну картку типу Masterсard Debit Standard та ПІН - конверт до неї.

Відповідно до п.1 блоку 4 заяви (частина 2) на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) підписанням цієї заяви ОСОБА_1 погодився на одержання та з умовами користування кредитом відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив укладення між ним та банком кредитного договору.

Згідно з п.2 блоку 4 заяви (частина 2) відповідач просив надати йому кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) на його картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до п.3 блоку 4 заяви (частина 2) на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) відповідач погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: максимальний (бажаний) розмір кредиту 21 747 грн. 44 коп.; строк кредитування 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк.

Згідно з п.4 блоку 4 заяви (частина 2) на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) на строк на 30 календарних днів з дня підписання цієї заяви уповноваженим представником банку банк встановлює клієнту кредит у сумі 14 8000 грн. Після закінчення вказаного строку клієнт погоджується на встановлення (збільшення) банком кредиту в межах максимальних параметрів кредитування.

Згідно підпунктів 6.1, 6.2 пункту 6 блоку 4 заяви (частина 2) на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) процентна ставка за кредитом є фіксованою та складає:

24 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду;

(0.001) процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Плата (комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає (0.50) процентів від невикористаної частини встановленого кредиту та сплачується щомісячно.

Відповідно до пункту 8 блоку 4 заяви (частина 2) на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) за несвоєчасну сплату обов`язкового щомісячного платежу в строки, визначені цією заявою, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період прострочення платежу, від простроченої суму за кожен день прострочення.

З розрахунку АТ «Ощадбанк», доданого до позовної заяви вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 31 січня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 24 957 грн. 66 коп., з яких: 14 705 грн. 52 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 6 147 грн. 82 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 160 грн. 09 коп. комісія, 2 910 грн. 22 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 27 грн. 29 коп. сума сплаченої пені; 109 грн. 99 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 311 грн. 82 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 639 грн. 49 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків (а.с.35-38).

Суд, вирішуючи спір, вважав доведеним укладання сторонами кредитного договору та порушення відповідачем його умов щодо повернення визначених договором коштів. При цьому, не погодившись із розрахунком заборгованості, вважав можливим зробити перерахунок такої кредитної заборгованості.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду.

Факт укладання кредитного договору, користування кредитними коштами, наявність заборгованості, неналежне виконання зобов`язань щодо повернення передбачених договором коштів, а отже і настання у позивача права на повернення кредиту відповідачем не оспорюється, а тому колегія суддів не переглядає висновки суду першої інстанції стосовно встановлення таких обставин.

Разом з тим, районним судом при визначенні розміру заборгованості відповідача, що підлягає сплаті, не було враховано умови договору та помилково зараховано суму в розмірі 7 904 грн. 22 коп. в рахунок погашення заборгованості, оскільки вказана сума була врахована банком під час складання розрахунку, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком.

За таких обставин, розмір заборгованості за тілом кредиту, а відповідно і розмір процентів підлягають відповідному корегуванню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за основною сумою кредиту в сумі 14 705 грн. 52 коп. та прострочена заборгованість за відсотками в сумі 6 147 грн. 82 коп.

Також, оскільки наявними у справі доказами доведено неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 обов`язків щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування цими коштами, то наявні правові підстави передбачені ч.2 ст.625 ЦК України для стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції та 3% річних від прострочених сум заборгованості, а також неустойки, передбаченої умовами договору.

Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про стягнення з відповідача 160 грн. 09 коп. комісії на користь банку.

Згідно із ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, який набрав чинності 17 січня 2001 року, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного Банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 6,5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, який набрав чинності 10 червня 2017 року, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Конституційний Суд України в своєму рішенні щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст.1, ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року зазначив, що положення частини четвертої - одинадцятої статті 11 Закону передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Згідно ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст.3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч.3 ст.509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб.

Разом з тим, встановлення у договорі щомісячної плати (комісійної винагороди) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту у розмірі 0.50 процентів від невикористаної частини встановленого кредиту, на думку колегії суддів, суперечить наведеним вище положенням, оскільки умовами договору передбачено щомісячну сплату процентів.

При цьому, позивач нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача що є незаконним.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16.

Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.

Також колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача пені у сумі 27 грн. 20 коп., оскільки такі вимоги є необґрунтованими.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини справи та вимоги закону, то судове рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк» заборгованості за кредитним договором від 12 жовтня 2015 року, яка утворилась станом на 31 січня 2020 року, та яка складається із: 14 705 грн. 52 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 6 147 грн. 82 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 2 910 грн. 22 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 109 грн. 99 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 311 грн. 82 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 639 грн. 49 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків та відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення комісії в розмірі 160 грн. 09 коп. та пені в розмірі 27 грн. 29 коп.

Щодо судових витрат у справі, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, а позов АТ «Ощадбанк» задоволено частково на 99%, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 080 грн. 98 коп., а за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 3 121 грн. 47 коп., а всього - 5 202 грн. 45 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 травня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» () заборгованість за кредитним договором від 12 жовтня 2015 року, яка утворилась станом на 31 січня 2020 року, в загальному розмірі 24 770 грн. 28 коп., з яких: 14 705 грн. 52 коп. прострочена заборгованість по кредиту; 6 147 грн. 82 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 2 910 грн. 22 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків; 109 грн. 99 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 311 грн. 82 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків; 639 грн. 49 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення відсотків.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення комісії в розмірі 160 грн. 09 коп. та пені в розмірі 27 грн. 29 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» () судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 2 080 (дві тисячі вісімдесят) грн. 98 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 121 (три тисячі сто двадцять одна) грн. 47 коп., а всього - 5 202 (п`ять тисяч двісті дві) грн. 45 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 05 жовтня 2021 року