Апеляційне провадження №22-ц/824/7903/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційними скаргами Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу приватизації Державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів», про отримання права на оформлення в приватну власність житлового приміщення квартири,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Відділу приватизації Державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» про отримання права на оформлення в приватну власність житлового приміщення квартири.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 21 серпня 2019 року вона звернулася до Відділу приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з встановленою відповідної форми заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири від 21 серпня 2019 року, в якій вона постійно проживає з 10 жовтня 2002 року, а з 14 серпня 2019 року - разом з малолітньою дитиною. До заяви про оформлення передачі в приватну власність квартири від 21 серпня 2019 року були додані відповідні документи згідно наданого органом приватизації Шевченківського району міста Києва списку документів, що долучаються до заяви для проведення приватизації житлових приміщень в гуртожитках з додатками: довідка ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ 10026/0173 про невикористання житлових чеків від 01 серпня 2019 року № 187, довідка ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ 10026/0179 про невикористання житлових чеків від 02 серпня 2019 року № 162, консультативний висновок спеціаліста (медична документація - Форма № 028/о) про відсутність захворювання на туберкульоз ОСОБА_1 від 14 серпня 2019 року, копія договору оренди житлового приміщення від 01 листопада 2002 року №2014, укладеного згідно із статтями 810, 811 - 813 Цивільного кодексу України.

28 вересня 2019 року позивач отримала від Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відповідь про надання адміністративної послуги від 17 вересня 2019 року №614 на подану заяву про оформлення передачі в приватну власність квартири, а саме їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житло. Ознайомившись з її змістом, позивач вважає, що вказане рішення про відмову в праві на приватизацію та оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло є необґрунтованим та незаконним. На підставі викладеного звернулася з відповідним позовом до суду та просила суд визнати за нею право на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з правом оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року вищезазначений позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з правом оформлення і отримання свідоцтва про право власності на житло.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, третя особа - Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасуватита ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Також Київська міська рада направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

29.04.2021 року Відділ (орган) приватизації Державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації направивдо Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» - без задоволення.

05.05.2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, не погоджуючись із доводами Відділу (органу) приватизації Державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

06.05.2021 року Громадська організація «Київська міська спілка безквартирних офіцерів» направила до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Відділу (органу) приватизації Державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

16 вересня 2021 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Київської міської ради, в якому вона, не погоджуючись із викладеними у апеляційній скарзі доводами, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

12 липня 2021 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло письмове пояснення до відзиву на апеляційну скаргу Київської міської ради.

13 вересня 2021 року до Київського апеляційного суду від КП «Спецжитлофонд» надійшли додаткові пояснення.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач постійно з 10 жовтня 2002 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Родина ОСОБА_1 була вселена і проживає у спірній квартири на підставі договорів оренди, позивач власного житла не має.

21 серпня 2019 року позивач звернулася до Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири, в котрій вона постійно проживає з 10 жовтня 2002 року, а з 14 серпня 2019 року разом з малолітньою дитиною. До заяви були додані документи згідно наданого органом приватизації Шевченківського району міста Києва списку документів, що долучаються до заяви для проведення приватизації житлових приміщень в гуртожитках з додатковим долученням довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» ТВБВ 10026/0173 про невикористання житлових чеків від 01 серпня 2019 року № 187 (копія Довідки додається - Додаток № 10), довідки ПАТ "Державний ощадний банк України" ТВБВ 10026/0179 про невикористання житлових чеків від 02 серпня 2019 року № 162 (копія Довідки додається - Додаток №11), консультативного висновку спеціаліста (медична документація - Форма № 028/о) про відсутність захворювання на туберкульоз ОСОБА_1 від 14 серпня 2019 року (копія Консультативного висновків спеціаліста додається - Додаток N2 12), копії договору оренди житлового приміщення від 01 листопада 2002 року №2014.

28 вересня 2019 року позивач отримала від Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відмову у задоволенні її заяви.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач вселена на законних підставах, законність її проживання в даному житлі не оспорена, у позивача є всі необхідні документи для приватизації спірного житлового приміщення.

Свою незгоду з ухваленим рішенням Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» ґрунтувало на наступних твердженнях:

1. ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі тимчасово на підставі оренди, що не надає їй права на приватизацію такої квартири;

2. дана квартира належить до будинку маневреного житлового фонду, відтак не підлягає приватизації;

3. позивач не надала всіх необхідних документів для приватизації, оскільки у неї відсутній ордер на вселення в квартиру;

4. до участі у розгляді справи не було залучено Київську міську раду.

Аналогічні за своєю суттю доводи були наведені й іншим апелянтом - Київською міською радою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, хоча чинним законодавством й передбачена можливість виходу за межі апеляційних доводів в чітко встановлених випадках, даний випадок до такого переліку не відноситься.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Враховуючи вищенаведені норми, апелянти мали б надати до апеляційного суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх тверджень, якими вони обґрунтовують свої апеляційні вимоги. В той же час даного обов`язку апелянтами належним чином виконано не було.

Зокрема, в ході розгляду справи не було належним чином доведено посилань апелянтів щодо віднесення спірної квартири до складу маневреного житлового фонду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» маневрений житловий фонд - житловий фонд, сформований інвестором-забудовником за власні кошти та призначений для тимчасового проживання громадян на час проведення реконструкції житла застарілого житлового фонду.

Детальний аналіз характеристик житла маневреного фонду було надано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2020 року у справі №910/2091/19, в якій зазначено, що порядок надання та користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання врегульовано главою 4-1 Житлового кодексу УРСР. За статтею 132-1 Житлового кодексу УРСР до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому цим Кодексом, особам, яких визнано біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, та громадянам, які вимушені залишити жиле приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому законом.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, установленими для проживання громадян у гуртожитках. Такі приміщення надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку.

Громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку в разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання; приведення мешканцем такого жилого приміщення у непридатність для його використання; інші підстави, установлені законом.

Порядок надання та користування жилою площею в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, питання підстав, порядку та строку перебування громадянина в жилому приміщенні, наданому йому для тимчасового проживання з майна спеціального фонду як житло маневреного фонду, регулюється Житловим кодексом УРСР, а вимоги про виселення з цієї квартири стосуються безпосередньо прав саме фізичної особи та повинні розглядатися в межах і за правилами цивільного судочинства.

З наведеного аналізу правових норм вбачається, що для віднесення житла до Маневреного житлового фонду значення має як офіційний статус такого житла, так і мета, задля якої особі надано таке житло. В рамках даної справи до суду не було надано жодного належного доказу стосовно того, що спірний будинок було зареєстровано в якості будинку Маневреного житлового фонду, а саме доказів відповідної державної реєстрації, якою встановлюється статус будинку. За таких умов твердження апелянтів з цього приводу залишилися недоведеними.

Не можна відносити спірну квартиру до нерухомості Маневреного житлового фонду і за метою надання її для проживання позивачу, як і за строком користування нею таким житлом, оскільки позивач проживає в спірній квартирі на підставі договору оренди вже на протязі дев`ятнадцяти років, що не відповідає правовому режиму надання та використання нерухомості вказаної категорії.

Зважаючи на вказане, твердження апелянтів щодо віднесення спірної квартири до житла Маневреного фонду та безпідставності розповсюдження на вказане житло положень законодавства, які регулюють проживання осіб у гуртожитках, не були належним чином підтвердженні апелянтами, відтак не можуть бути прийняті судом.

Натомість, з наданої позивачем відповіді Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду на адвокатський запит адвоката О. Травянка вбачається, що приватизація квартир у будинку АДРЕСА_1 проводилась згідно із Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. За таких умов з точки зору апеляційного суду судом першої інстанції цілком обґрунтовано було використано при вирішенні спірних правовідносин положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

У відповідності до вимог ч. 8 ст. 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» користування жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, є право користування, що виникає як на підставі договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР, так і на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 Цивільного кодексу України.

За таких умов, твердження апелянтів, що лише ордер є підставою для використання приміщення, відтак лише даний документ має бути наданий при проведені приватизації житла, не відповідає вимогам законодавства.

Не можуть бути й прийняті і присилання апелянта стосовно скасування оскаржуваного рішення у зв`язку з незалученням до участі у справі Київської міської ради з огляду на наступне:

Позивачем було надано до суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого спірний будинок не зареєстрований як власність територіальної громади міста Києва. В свою чергу апелянти, заперечуючи це та стверджуючи, що саме Київська міська рада мала бути відповідачем по справі, жодного доказу на спростування доказів відповідача з цього приводу не надали. Окрім того, колегія суддів апеляційного суду зважає й на те, що апеляційною інстанцією було прийнято до розгляду та розглянуто по суті апеляційну скаргу Київської міської ради, відтак позиція та доводи зазначеного органу були розглянуті та оцінені судом. При цьому, у відповідності до положень ч.3 ст. 352 ЦПК України після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи. Апеляційним судом була надана Київській міській раді можливість надати будь-які заперечення з приводу позовних вимог та будь-які докази на їх підтвердження. За таких умов жодного порушення прав Київської міської ради фактично допущено не було.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько