ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/688/21

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1064/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Чернігівського районного суду від 12 травня 2021 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту 12.05.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування позову посилалась на те, що сторони мають спільну дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 08.05.2020 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з 31.03.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів знаходиться на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Зазначає, що ОСОБА_2 припинив сплачувати аліменти з липня 2020 року, чим порушує права дитини на достатній рівень життя. Згідно розрахунку державного виконавця сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини за період з березня 2020 по січень 2021 складає 23381,77 грн. Позивачка ввжає, що у зв`язку з тим, що відповідач не сплачував аліменти вона має право на стягнення пені відповідно до ст. 196 СК України. Таким чином, згідно розрахунку, здійсненого позивачкою, розмір пені за період з березня 2020 року по січень 2021 року складає 3254,37 грн, та враховуючи, що стягнення пені за судовим рішення не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то в позові позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на підставі розрахунку державного виконавця у розмірі 23381,77 грн.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду від 12.05.2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7159,32 грн неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 31.03.2020 по 31.01.2021. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що аліменти сплачувались не в повному розмірі і заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а доказів існування поважних причин несплати аліментів відповідачем суду не надано. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, та заявлений позивачем розмір неустойки, а також розмір заборгованості, визначений державним виконавцем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог із наведенням свого розрахунку неустойки (пені).

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Грабова О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Чернігівського районного суду від 12.05.2021 в частині визначеного судом розміру неустойки за просторочення сплати аліментів, збільшивши її розмір з 7159,32 грн до 23381,77 грн.

За доводами апеляційної скарги рішення суду прийнято з дотриманням норм матеріального права, але судом помилково обчислено розмір неустойки за прострочення сплати аліментів і замість нарахування неустойки (пені) за кожен день прострочення сплати аліментів суд здійснив розрахунок за кожен місяць окремо.

У скарзі заявник посилається на те, що висновок суду в частині визначення розміру пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові вд 03.04.2019 у справі № 333/6020/16.

В апеляційній скарзі заявник наводить свій розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідачем, за яким розмір неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів за період з березня 2020 року по січень 2021 року складає 32534,37 грн.

Тому вважає, що з урахуванням положень ст. 196 СК України з відповідача підлягає стягенню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, розмір якої визначений державним виконавцем у довідці-розрахунку і складає 23381,77 грн.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.05.2020 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з 31.03.2020 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-8).

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 2/750/863/20 від 08.05.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з 31.03.2020 та до досягнення дитиною повноліття.

З довідок-розрахунків заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2/750/863/20 від 08.05.2020 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.01.2021 року складає 23381,77 грн. (а.с. 11, 12).

Розрахунок заборгованості по аліментам (а.с. 11) містить відомості про сплату боржником у квітні 2020 року аліментів у розмірі 3000 грн, у травні 2020 року 715 грн, у червні 2020 року 3000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що аліменти сплачувались відповідачем не в повному розмірі і заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а доказів існування поважних причин несплати аліментів відповідачем суду не надано. Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, та заявлений позивачем розмір неустойки, а також розмір заборгованості, визначений державним виконавцем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог із наведенням свого розрахунку розміру неустойки (пені).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Законодавчо визначено розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою в позові та апеляційній скарзі заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі заборгованості, визначеній державним виконавцем, згідно наведеного розрахунку у позовній заяві (а.с. 1-4).

Апеляційний суд враховує, що аліменти є щомісячними платежами, які підлягають сплаті до останнього дня кожного календарного місяця, а тому загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Як вбачається, розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, викладений у рішенні судом першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, та вважає розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 31.03.2020 по 31.01.2021 у сумі 7159,32 грн є обґрунтованим і сторонами не спросований, оскільки судом правильно враховано ч. 1 ст. 196 СК України та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а розрахунок викладений позивачем у позовній заяві спростовується наведеним розрахунком у рішенні суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування правильного судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Чернігівського районного суду від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 05.10.2021.

Головуючий Судді :