ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7625/21 Справа № 216/738/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач- Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року, ухваленого суддею Кузнецовим Р.О. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» про відшкодування шкоди, спричиненої смертю чоловіка, який в подальшому уточнила та обґрунтовувала тим, що 27.07.1987 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 .

01.12.2016 її чоловік уклав з ТОВ «ТБМ-Строймонтаж» договір про надання послуг №5/16Г, відповідно до умов якого, повинен виконувати роботи, пов`язані з порізкою металоконструкцій та з демонтажу металоконструкцій, а відповідач зобов`язаний був оплачувати виконану роботу.

15.06.2017 під час виконання робіт за договором, трапився нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 загинув.

Комісією зі спеціального розслідування нещасного випадку встановлено, що цивільно-правова угода від 01.12.2016 №5/161, яка була укладена між ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» в особі директора Сосика О.Д. та громадянином ОСОБА_2 має ознаки трудових відносин.

У діях керівництва ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» вбачаються порушення вимог ст.ст. 21, 23, ч.3 ст.24 КЗпП України. Вид події: обрушення, обвалення будівель, споруд та їх елементів.

Пункт 7: причини настання нещасного випадку: основна невиконання посадових обов`язків, супутня порушення технологічного процесу.

Пункт 10: особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконавці робіт ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж», ОСОБА_5 начальник виробництва ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж».

Разом з цим, інших осіб, які причетні до вказаного нещасного випадку відповідно до Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, встановлено не було.

Зокрема, не встановлено винність в діях померлого ОСОБА_2

19.06.2017 між позивачем та ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» було укладено договір безповоротної цільової фінансової допомоги, згідно з умовами якого ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» зобов`язалась передати на безповоротній основі у власність ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до Додатку №1 до даного договору, а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти безповоротну фінансову допомогу в розмірі, передбаченому п.2.1 цього договору.

Як вбачається з Додатку №1 погоджена сторонами сума до виплати (після утримання податків) становить 6440,00 грн щомісячно, починаючи з 15.07.2017 по 15.06.2018.

З серпня 2018 року виплати закінчилися, оскільки закінчився строк дії вказаного договору безповоротної цільової фінансової допомоги.

У 2010 року згідно з висновком МСЕК позивачу первинно призначено 2 групу інвалідності за загальним захворюванням.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ №012657 та пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням з 15.08.2012 та безтерміново.

Таким чином, з 2010 року і на момент смерті чоловіка вона перебувала на його утриманні. Основним засобом для існування була заробітна плата чоловіка.

З липня 2018 року позивач не має засобів для існування, оскільки відповідач перестав здійснювати виплати, а її пенсія є незначною та витрачається на комунальні платежі та лікування.

Враховуючи, що станом на день смерті ОСОБА_2 позивач була та є до теперішнього часу непрацездатною - інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідними документами, проживала разом з чоловіком за однією адресою, дохід, що отримував її чоловік ОСОБА_2 був основним джерелом доходів для її проживання та хоча вона і отримувала пенсію по інвалідності в сумі 940,00 грн (що менше встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць), але ніякого доходу, окрім заробітної плати чоловіка, не мала, а тому має право на відшкодування шкоди зокрема: на одержання від відповідача утримання.

Крім того, позивач вказує, що зазнала моральної шкоди. Визначаючи розмір завданої їй моральної шкоди, просила суд врахувати те, що внаслідок нещасного випадку потерпілий ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим вона, як найближчий йому родич, зазнала тяжких душевних страждань. Вимушені зміни в її житті у зв`язку з трагічною загибеллю чоловіка є триваючими, їй завдано непоправної шкоди, оскільки вона залишилася без чоловіка, що є для неї тривалим, тяжким душевним випробуванням. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просилла суд: стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» на свою користь щомісячно відшкодування шкоди у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) ОСОБА_2 , з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та його утриманця ОСОБА_1 ; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» на свою користь моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травні 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж про відшкодуванняишкоди, спричиненої смертю чоловіка задоволені.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в сумі 1700,00 грн щомісячно, починаючи з 01 липня 2018 року довічно.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка в сумі 200000,00 грн (двісті тисяч гривень), без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових стягнень і платежів.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» на користь держави судовий збір в сумі 2612,00 грн (дві тисячі шістсот дванадцять гривень).

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ТОВ «ТБМ-Строймонтаж`подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник вважає, що позивач в порушення вимог ст.81 ЦПК України не довела належним чином чином не обгрунтувала розмір спричиненої їй моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, а суд безпідставно стягнув з відповідача моральну шкоду у повному обсязі. На думку відповідача, стягнутий судом розмір моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості, оскільки є значно завищений.

Відповідач, посилаючись на положення статей 36,41,42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-ХІV (надалі Закон №1105), вказує на те, що в разі смерті потерпілого непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання мають право на одержання страхових виплат, грошових сум, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Наголошує на тому, що позивач зверталася до Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 15 та 25 листопада 2019 року із заявами про призначення та сплату їй страхових виплат.

Постановами від 02.12.2019 року №0402/10988/10988/1 та №0402/10988/10988/2 Фондом на підставі особистих заяв ОСОБА_1 були призначені та сплачені: одноразова допомога в разі смерті потерпілого в сумі 168 400 грн., платіжним дорученням №1192 від 18.12.2019 та щомісячні страхові виплати в сумі 853,01 грн., починаючи з 16.06.2017 та безстроково (сплачено 1975,88 грн. платіжним дорученням №1207 від 21.12.2019 та 28305,92 грн. платіжним дорученням №50020 від 10.01.2020). З 01 березня 2020 року розмір щомісячних страхових виплат позивачу було перераховано Фондом та збільшено до 1193,01 грн., яку ОСОБА_1 отримує і до тепер. Отже позивач, відповідно до норм Закону №1105 отримала одноразову допомогу в разі смерті потерпілого та продовжує отримувати щомісячні страхові виплати.

Відповідач вважає, що суд неправильно вирішив спір між сторонами, порушив норми матеріального і процесуального права, ухваливши незаконне судове рішення, що є підставою для його скасування.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.1987 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

01.12.2016 ОСОБА_2 уклав з ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» договір про надання послуг №5/16Г, відповідно до умов якого, повинен виконувати роботи, пов`язані з порізкою металоконструкцій та з демонтажу металоконструкцій, а відповідач зобов`язаний був оплачувати виконану роботу (а.с. 9-10).

Згідно з п.7.4 вказаного договору, договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 30.11.2017.

15.06.2017 під час виконання робіт за договором, трапився нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 загинув.

Відповідно до Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затверджений заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Корольовим К.В. від 19.08.2017 (а.с. 12-15), 15.06.2017 о 15.10 год ОСОБА_2 закінчив оббивати іржу та перейшов на площадку маршових сходів на відмітку +31.600 м та чекав коли ОСОБА_6 закінчить газорізальні роботи. В цей час ОСОБА_7 , дорізавши лист покрівлі, що примикав до північної стіни електрофільтру, перейшов на обслуговуючу площадку дифузору, зі сторони агломераційного цеху та приступив до різання листа покрівлі уздовж дифузору. О 15.20 год, відрізавши приблизно 1,5 м, ОСОБА_7 почув гуркіт та побачив, що покрівля з його сторони почала падати на нижню відмітку. Виконроб ОСОБА_4 , який в цей час знаходився на майданчику, де виконувалась порізка металобрухту на відмітці +/- 0,000 м, після того, як розвіявся пил, обійшов будівлю аспіраційної установки з протилежної сторони та побачив ОСОБА_2 , який лежав на відмітці +/- 0.000 м, між будівлею фекальної насосної станції зі східної сторони та опорними колонами будівлі аспіраційної установки без ознак життя.

Комісією зі спеціального розслідування нещасного випадку встановлено:

Пункт 5: станом на 11.06.2017 під керівництвом виконавця робіт ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» ОСОБА_3 було виконано наступні роботи: повністю демонтовано частину аспіраційної установки з електрофільтром осях 5-8 рядах Д-К. Друга частина будівлі аспіраційної установки в осях 8-11 рядах Д-К знаходилась в наступному стані: на відмітці +19.100 м дифузор брудного газу демонтовано на 80% (конусна частина дифузору демонтована повністю, опорні елементи дифузору не демонтовані), демонтовано один ряд бункерів бункерним обладнанням. В рядах Д-К у вісях 8-9 з відм. +19.100 м до відмітки +33.400 м демонтовані всі несучі конструкції електрофільтру разом з покрівлею. Відповідно до пояснень ОСОБА_3 це рішення було прийняте ним з метою більш зручного демонтажу вертикально розташованих електродів електрофільтру методом бокової виїмки, замість вертикальної, чим порушено технологію демонтажу, послідовність якої визначена в розділі 3 Проекту виконання робіт «ПАТ «ПІВДГЗК» Аспіраційна установка. Демонтаж», який розроблений на підприємстві ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж», затверджений ОСОБА_8 у 2016 році та узгоджений зі службами ПАТ «ПІВДГЗК» у встановленому порядку.

У відповідності з листом Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 04.08.2017 №1269/422 встановлено, що цивільно-правова угода від 01.12.2016 №5/161, яка була укладена між ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» в особі директора ОСОБА_8 та громадянином ОСОБА_2 має ознаки трудових відносин відповідно до ст.ст.29, 130 КЗпП України. У діях керівництва ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» вбачаються порушення вимог ст.ст.21,23, ч.3 ст.24 КЗпП України. Вид події: обрушення, обвалення будівель, споруд та їх елементів.

Пункт 7: причини настання нещасного випадку: основна невиконання посадових обов`язків, супутня порушення технологічного процесу.

Пункт 10: особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці:

ОСОБА_3 виконавець робіт ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж», під керівництвом якого було порушено технологічну послідовність ведення демонтажних робіт, а саме: демонтовано частину несучих елементів електрофільтру аспіраційної установки у вісях 8-10 рядах Д-К, у результаті чого було порушено жорсткість конструкції електрофільтру, чим порушено п.4.6 «Посадової інструкції виконавця робіт», затвердженої ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» 23.01.2017, п.21.2.11 ДБН А.3.2-2-2009 «Охорона праці і промислова безпека у будівництві. Основні положення» НПАОП 45.2-7.02-12; ОСОБА_4 виконавець робіт ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж», який не забезпечив виконавця демонтажних робіт з дотриманням вимог проекту виробництва робіт, чим порушив п.4.2 «Посадової інструкції виконавця робіт», затвердженої директором ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» 23.01.2017; ОСОБА_5 начальник виробництва ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж», який не забезпечив належний контроль за дотриманням технологічної дисципліни під час виконання демонтажних робіт та їх якістю, чим порушив п. 4.6, п. 4.15 «Посадової інструкції начальника виробництва», затвердженої директором ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» 23.01.2017.

Разом з цим, інших осіб, які причетні до вказаного нещасного випадку відповідно до Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, встановлено не було. Зокрема, не встановлено винність в діях померлого ОСОБА_2 .

Правомірність вказаного Акту не оскаржено, а тому посилання ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» на наявність вини потерпілого в нещасному випадку є необґрунтованими та безпідставними.

Також встановлено, що відповідач надав позивачу кошти в розмірі 30 594,00 грн. на здійснення витрат на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги.

19.06.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» було укладено договір безповоротної цільової фінансової допомоги (а.с.18), згідно з умовами якого ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» зобов`язалась передати на безповоротній основі у власність ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до Додатку №1 до даного договору, а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти безповоротну фінансову допомогу в розмірі, передбаченому п.2.1 цього договору. Згідно з п.3.1 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 12 місяців.

Як вбачається з Додатку №1 погоджена сторонами сума до виплати (після утримання податків) становить 6440,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2017 по 15.06.2018.

З липня 2018 року виплати закінчилися, оскільки закінчився строк дії вказаного договору безповоротної цільової фінансової допомоги.

Позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, оскільки з липня 2018 року відповідач перестав здійснювати виплати, а її пенсія є незначною та витрачається на комунальні платежі та лікування.

У 2010 році згідно з висновком МСЕК ОСОБА_1 первинно призначено 2 групу інвалідності за загальним захворюванням.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ №012657 та пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 20, 21), позивачу встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням з 15.08.2012 та безстроково.

Згідно з наданими відомостями третьої особи Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області Фонду соціального страхування України вбачається, що позивач отримала одноразову допомогу в сумі 168400,00 грн та продовжує отримувати щомісячні страхові виплати в сумі 853,01 грн, починаючи з 16.06.2017 та безстроково.

З 01.03.2020 розмір щомісячних страхових виплат перераховано та збільшено до 1193,01 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди на одержання від відповідача утримання, виходив з того, що станом на день смерті ОСОБА_2 , позивач була та є до теперішнього часу інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідними документами, проживала разом з чоловіком за однією адресою, дохід, що отримував її чоловік ОСОБА_2 був основним джерелом доходів для її проживання та хоча вона і отримувала пенсію по інвалідності в сумі 940,00 грн. (що менше встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць), але ніякого доходу, окрім заробітної плати чоловіка, не мала, разом з цим, на теперішній час її дохід не перевищує прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок загибелі чоловіка при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, позивачу спричинена моральна шкода.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Конституцією України гарантовано, що кожен має право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується, зокрема, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

1 квітня 2005 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який визначив правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" суб`єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик.

Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування.

Слід зазначити, що згаданий Закон визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Так, у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні:

- допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

- одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого;

- щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого;

- пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- пенсію у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- допомогу дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання жінки під час її вагітності.

Слід зазначити, що вищезазначені види допомог та грошових сум, які надаються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, є страховими виплатами.

Доцільно звернути увагу на те, що усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів цього Фонду.

Усі вказані види соціальних послуг та виплат надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, у Фонді соціального страхування від нещасних випадків чи ні.

У разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім`ї повинен бути не меншим за п`ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Разом з цим доцільно зазначити, що чинне законодавство визначає коло осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого.

Так, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

- діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

- жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

- інваліди - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;

- неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

- непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку (стаття 41 Закону).

У разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працездатних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати.

За загальним правилом Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Таке рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обгрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Щодо строків проведення страхових виплат слід зазначити, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

особам, які мають право на виплати у зв`язку із смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а в разі смерті потерпілого - у місячний строк з дня смерті застрахованого особам, які мають на це право.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 01.12.2016 ОСОБА_2 чоловік позивача ОСОБА_1 уклав з відповідачем, ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» договір про надання послуг №5/16Г, відповідно до умов якого, повинен виконувати роботи, пов`язані з порізкою металоконструкцій та з демонтажу металоконструкцій, а відповідач зобов`язаний був оплачувати виконану роботу, який діяв до 30.11.2017 (а.с. 9-10).

15.06.2017 під час виконання робіт за договором, трапився нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_2 загинув, Актом №1 про нещасний випадок, нещасний випадок, що трапився з чоловіком позивача було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Також, матеріалами справи встановлено, що відповідач надав позивачу кошти в розмірі 30 594,00 грн. на здійснення витрат на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги, що 19.06.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» було укладено договір безповоротної цільової фінансової допомоги, згідно з умовами якого ТОВ «ТБМ-Стоймонтаж» зобов`язалась передати на безповоротній основі у власність ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до Додатку №1 до даного договору, а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти безповоротну фінансову допомогу в розмірі, передбаченому п.2.1 цього договору. Згідно з п.3.1 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 12 місяців, погоджена сторонами сума до виплати (після утримання податків) становила 6440,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2017 по 15.06.2018.

З липня 2018 року виплати закінчилися, оскільки закінчився строк дії вказаного договору безповоротної цільової фінансової допомоги.

Також матеріалами справи підтверджено, що у 2010 році згідно з висновком МСЕК ОСОБА_1 первинно призначено 2 групу інвалідності за загальним захворюванням.

В подальшому, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААБ №012657 та пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , позивачу встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням з 15.08.2012 та безстроково.

Як вбачається з матеріалів справи 15 та 25 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із заявами про призначення та сплату їй страхових виплат (а.с.125-126).

Постановами Фонду від 02.12.2019 року №0402/10988/10988/1 та №0402/10988/10988/2 Фондом на підставі особистих заяв ОСОБА_1 були призначені та сплачені: одноразова допомога в разі смерті потерпілого в сумі 168 400 грн., платіжним дорученням №1192 від 18.12.2019 та щомісячні страхові виплати в сумі 853,01 грн., починаючи з 16.06.2017 та безстроково (сплачено 1975,88 грн. платіжним дорученням №1207 від 21.12.2019 та 28305,92 грн. платіжним дорученням №50020 від 10.01.2020) (а.с.127-134).

Відповідно до ст.37 Закону №1105 з 01 березня 2020 року розмір щомісячних страхових виплат позивачу було перераховано Фондом та збільшено з 853,01 грн. до 1193,01 грн., яку ОСОБА_1 отримує і до тепер (Постанова Дніпровського відділення Фонду від 07.04.2020 року №0402/10988/10988/6) (а.с.136).

Отже, позивач, відповідно до норм Закону №1105 отримала одноразову допомогу в разі смерті потерпілого в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату та продовжує отримувати щомісячні страхові виплати у зв`язку зі смертю годувальника, які відповідно до ч.2 ст.37 Закону підлягають перерахуванню на коефіцієнт, що враховує показники зростання споживчих цін та середньої заробітної плати (доходу) в Україні. Визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності (п. 3 абз. 2 ч.1 ст.1200 ЦК України).

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача шкоду на одержання утримання, виходив зокрема з того, що станом на день смерті ОСОБА_2 позивач була та є до теперішнього часу інвалідом 3 групи, проживала разом з чоловіком за однією адресою, дохід, що отримував її чоловік ОСОБА_2 був основним джерелом доходів для її проживання та хоча вона і отримувала пенсію по інвалідності в сумі 940,00 грн. (що менше встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць), але ніякого доходу, окрім заробітної плати чоловіка, не мала, разом з цим, на теперішній час її дохід не перевищує прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що на час розгляду справи дохід позивача не перевищує прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, з огляду на те, що, у первісній позовній заяві, яка була подана до суду 05 лютого 2019 року позивач вказувала, що на теперішній час її пенсія складає 1438 грн. (а.с.2) та з урахуванням, збільшеної з 01.03.2020 року Фондом щомісячної суми страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника до 1193,01 грн., сукупний дохід, який отримує позивач становить 2631,01 грн. (може і більше, довідка про розмір отримуваної позивачем пенсії по інвалідності суду не надано), що перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, який з 1 січня 2021 становить 2189 гривень, з 1 липня 2021 становить 2294 гривні, а з 1 грудня 2021 буде становить 2393 гривні.

За наведених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь щомісячно відшкодування шкоди у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) померлого чоловіка ОСОБА_2 з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та його утриманця ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають.

Між тим, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди і у цій частині повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, а також повністю погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповіднодо нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності.

У відповідності до ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди, стягнутої судом з підприємства на користь позивача ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував конкретні обставини справи, а саме, те що внаслідок нещасного випадку потерпілий ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , як найближчий йому родич, зазнала тяжких душевних страждань. Вимушені зміни в її житті у зв`язку з трагічною загибеллю чоловіка є триваючими, їй завдано непоправної шкоди, оскільки вона залишилася без чоловіка, що є для неї тривалим, тяжким душевним випробуванням та, виходячи з обов`язку відповідача, як винуватця нещасного випадку, відшкодувати моральну шкоду, завдану з його вини, враховуючи характер і обсяг душевних страждань позивача її глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив до стягнення компенсаціюморальної шкоди в сумі 200000 грн., з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині стягнення моральної шкоди встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини, чоловіка ОСОБА_2 під час виконання останнім трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки судом апеляційної інстанції, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, без змін залишено рішення в частині стягнутої судом моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. та відмовлено в частині відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 01 липня 2018 року довічно, відповідно стягнутий судовий збір підлягає зменшенню з 2612 грн. до 2000 грн., що становить 1% від стягнутої судом суми моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 01 липня 2018 року довічно, скасувати та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року в частині в частині судового збору, змінити, зменшивши розмір судового збору, стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБМ-Строймонтаж» на користь держави з 2612 грн. до 2000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: