РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року

м. Рівне

Справа № 565/1704/20

Провадження № 22-ц/4815/985/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом-відповідач: ОСОБА_1

відповідач-позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року, ухваленого в складі судді Бренчук Г.В., повний текст якого виготовлено 26 квітня 2021 року, у справі №565/1704/20

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах .

Позов мотивований тим, що 23 серпня 2017 року Кузнецовський міський суд Рівненської області ухвалив рішення у справі № 565/1366/17 про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 25 липня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказує, що не знав про те, що відповідачка подала виконавчий лист про стягнення аліментів, оскільки між ними була усна домовленість про те, що він утримує дітей і надає їм кошти особисто, а не через позивачку. Дізнався про це тільки після того, як державні виконавці почали нараховувати заборгованість по аліментах. Всі обов`язки по вихованню та утриманню дітей він продовжував виконувати самостійно. Діти проживали спільно з ним. Стверджує, що повністю утримував дітей, у той час як колишня дружина жила та працювала спершу за межами держави, а в подальшому в інших містах України.

Станом на 31 листопада 2020 року наявна заборгованість по аліментах, що стягуються за виконавчим листом № 565/1366/17 від 08 вересня 2017 року, з жовтня 2018 року по листопад 2020 року включно на загальну суму 64 500 грн. 00 коп.

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивований тим, що після набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили вона отримала виконавчий лист та звернулася до Відділу ДВС в м. Вараш. Вважає, що має право на стягнення неутойки у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів за період з 01 жовтня 2018 року по 27 січня 2021 року, що становить по її розрахунку 302 205 грн. 00 коп. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 64 500 грн. 00 коп.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, що стягуються за виконавчим листом №565/1366/17 від 08 вересня 2017 року на суму 2385 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 62 115 грн., 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

Вирішено питання про судовий збір.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, в зв`язку з невідповідністю його висновків обставинам справи. Вважає, що суд безпідставно не врахував період сплати ним заборгованості по аліментах після листопада 2020 року, що впливає на розмір нарахованої пені за прострочення сплати аліментів.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних вимог.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на суму 2 385 грн сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Убачається, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області у справі № 565/1366/17 від 23 серпня 2017 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., починаючи з 25 липня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.49-50).

03 жовтня 2017 року державним виконавцем Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 565/1366/17 виданого 08 вересня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. починаючи з 25 липня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.22).

Згідно розписки ОСОБА_2 від 01 жовтня 2018 року убачається, що вона отримала повністю аліменти від свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 по 30 вересня 2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів за виконавчим листом № 565/1366/17 від 08 вересня 2017 року, який виконаний старшим державним виконавцем, розмір заборгованості ОСОБА_1 за період з жовтня 2018 року по листопад 2020 року, станом на 01 грудня 2020 року становить 64 500 грн. (а.с.37-38). Розмір заборгованості сторонами не оспорюється.

ОСОБА_4 (донька) досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_5 (син) ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

У справі, яка переглядається, позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що він повністю утримує дітей з власної ініціативи у розмірах, що перевищує розмір аліментів, визначений рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у своєму позові не наведено обставин, що мають істотне значення та не надано доказів про його тяжку хворобу, які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення позивача від заборгованості за аліментами.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всупереч вимогам вказаних статей, будь-яких доказів добровільного виконання судового рішення, повне утримання дітей у спірний період позивач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд безпідставно відхилив надані ним докази сплати аліментів- чеки після листопада 2020 року не заслуговують на увагу, оскільки такі проплати здійснювались позивачем на погашення заборгованості за аліментами, що утворилась по листопада 2020 року, а отже не є належними та достатніми докази утримання ним дітей у спірний період.

Крім того, як вбачається з позовної заяви позивач не посилався на тяжку хворобу або іншу обставину, що має істотне значення, як на підставу для повного звільнення від сплати аліментів.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону 1404-VIII).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.

Із таким позовом позивач до суду не звертався. Навкаки із матеріалів справи убачається, що позивач погодився із розміром заборгованості за період з жовтня 2018 року по листопад 2020 року у сумі 64 500 грн.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що добровільне погашення заборгованості за аліментами з грудня 2020 року по лютий 2021 року не є підставою для звільнення особи від сплати заборгованості за рішенням суду, а є підставою для здійснення державним виконавцем перерахунку розміру заборгованості, однак така заява в матеріалах справи відсутня.

Крім того, задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції врахував правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18, від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), а також здійснюючи розрахунок пені, суд враховав положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не довів відсутність своєї вини в простроченні сплати аліментів на утримання дітей у період з жовтня 2018 року про листопад 2020 року.

До того ж, ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, відповідачем до суду не надано.

Що стосується посилань позивача в апеляційній скарзі на копії квитанцій щодо сплати аліментів за період від 07.12.2020 року по 01.04.2021 року слід зазначити, що вказані проплати здійснені ним поза межами періоду за який нарахована пеня.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При вирішенні спору судом першої інстанції були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності розміру понесених витрат, складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг й виконаних робіт, а також врахував наданий відповідачем договір щодо фіксованого розміру гонорару, доданий до заяви про розподіл судових витрат.

Колегія суддів звертає увагу, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема, умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги позивач не надавав. Також позивачем не надано доказів з метою доведення надмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2021 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.