Пров. №2/766/5186/21
23 вересня 2021 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді Ус О.В., секретар Савчук В.В., з участю позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Сергет В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вона є власником спірного житлового будинку. Починаючи з травня 2016 року ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які їй належать в будинку немає. Вона разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 виїхала до батьків останньої. Ніяких перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачці вона не чинила.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
02.03.2021 року представником третьої особи подано письмові пояснення, у яких вказали, що заперечують проти задоволення позову.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю, вирішено питання про виклик свідків.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та дали пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти розгляду справи у відсутності відповідачки та ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивачка вказала, що відповідачка донька її сина, яка більше 5 років у будинку не проживає. Мати дитини ОСОБА_2 разом з її малолітньою онукою ОСОБА_1 зібрали свої речі та виїхали у невідомому напрямку, місце їх проживання не відомо.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомляв.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що є сусідкою позивачки, ОСОБА_4 онука позивачки. яка разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 не проживають у будинку з травня 2016 року, про що їй особисто відомо, оскільки вона часто буває у позивача. Їх місце проживання їй не відомо. Випадків того, що позивачка або будь-які інші особи перешкоджали відповідачці проживати у житлі їй невідомі, речі відповідачки у будинку відсутні.
Суд, заслухав вступне слово позивачки та її представника, допитавши свідка, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №793575 від 27.02.2013 року (арк. справи 14).
Згідно довідки №199 виданої 25.06.2019 року Квартальним комітетом №10 Органом самоорганізації населення Дніпровського р-ну м. Херсона, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (арк. справи 15).
Відповідно до рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16.02.2017 року по справі №766/371/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позовні вимоги задоволено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 28.02.2017 року (арк. справи 20).
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2019 року визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 28.01.2020 року (арк. справи 18-19).
Відсутність речей відповідачки та її не проживання у спірному житловому приміщенні підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 . У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків.
В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На батьків покладається обов`язок забезпечення дітей всім необхідним, в тому числі житлом. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.
Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.
Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина зберігає або втрачає право користування житлом автоматично разом з батьками.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що мати відповідачки, так і малолітня дитина, мали об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивачка не чинила, майно та речі дитини в будинку відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Крім того, мати дитини визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відсутність відповідачки за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та законним представником відповідачки, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачка, не мешкаючи в спірному житловому будинку з 2016 року, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу, що дитина була зареєстрована у спірному будинку разом з матір`ю, яка змінила місце свого проживання разом з малолітньою донькою.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.
Рішення в повному обсязі складене 01 жовтня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 90, 235, 258, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 в особі її законного представника ОСОБА_2 (РНОКПП невідоме, місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради (місцезнаходження: м.Херсон, пр.-т Ушакова, 47) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП невідоме, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні 09.10.2014 року) такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду або через Херсонський міський суд Херсонської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус