Ухвала

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 346/4611/21

провадження № 61-15924ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначав, що 03 травня 2014 року між ним та відповідачем укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, згідно з якими ОСОБА_3 продав йому житловий будинок загальною площею 59,7 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м, господарські будівлі і споруди, а також земельну ділянку, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд, площею 0,0865 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Вважав, що між ними досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема, визначено предмет і ціну договору з умовою подальшого посвідчення за місцем складання в нотаріальній конторі, а також відбулося повне виконання умов вказаних угод, що виразилося в передачі житлового будинку відповідачем та оплаті позивачем його вартості, що підтверджується відповідними доказами, зокрема, ОСОБА_3 надав власноручно написану розписку про отримання від нього грошових коштів за вказане майно.

Зазначав, що з моменту укладення вказаних попередніх договорів відповідач без поважних причин ухилявся від явки до нотаріуса для наступного посвідчення договору купівлі-продажу.

Посилаючись на норми статей 334, 638 ЦК України, просив визнати за ним право власності на зазначені будівлі та земельну ділянку.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано дійсними договір купівлі-продажу житлового будинку за № 1312 та договір купівлі-продажу земельної ділянки за № 1313, укладені 03 травня 2014 року між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем), згідно з якими продавець продає покупцю належний йому житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0865 га, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 59,7 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м та господарські будівлі та споруду: сарай - літера «Б»; вбиральню - літера «У»; огорожу - № 1-4, що знаходяться по АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку площею 0,0865 га, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768, 40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 03 травня 2014 року між сторонами укладено договори купівлі-продажу житлового будинку № 1312 та земельної ділянки № 1313, згідно із актом прийому-передачі 03 травня 2014 року відбулася передача даного будинку на підставі укладеного договору купівлі-продажу, а відповідно до письмової розписки, наданої відповідачем, 03 травня 2014 року останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 12 500 дол. США у рахунок оплати за придбання вищевказаного житлового будинку, тому суд прийшов до висновку про наявність передбаченої законом підстави для визнання вищевказаних договорів дійсними та визнання за позивачем права власності на спірне майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку.

Не погоджуючись із заочним рішенням місцевого суду, ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_3 ) звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не був та не міг бути стороною у спірних договорах купівлі-продажу, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Балашихинським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , оскільки позивач - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 , виходив з того, що ОСОБА_3 не міг 03 травня 2014 року укласти з ОСОБА_2 письмові спірні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а відтак відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання дійсними договорів та визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно.

ОСОБА_4 звернулась до апеляційного суду з заявою, у якій просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на свою користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Стягнено з правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 2 946,60 грн.

З огляду на задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 , апеляційний суд дійшов висновку, що судовий збір, сплачений останньою за перегляд справи в суді апеляційної інстанцій, підлягає компенсації за рахунок правонаступника позивача.

24 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення можна дійти висновку, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_4 просила стягнути з правонаступника відповідача - ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_5 заявила вимоги про відшкодування судових витрат.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи наявні докази оплати судового збору за подання апеляційної скарги, а саме, відповідно до квитанцій № 49290 від 06 березня 2021 року ОСОБА_4 сплатила судовий збір у сумі 1 794 грн та 1 152,60 грн згідно квитанції № 51160 від 29 березня 2021 року за перегляд справи в суді апеляційної інстанції. Доказів інших понесених позивачем судових витрат матеріали справи не містять.

Оскільки постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_5 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року задоволена, апеляційний суд дійшов висновку, що судовий збір, сплачений заявницею за перегляд справи в суді апеляційної інстанцій, підлягає компенсації за рахунок залученого до участі правонаступника позивача у справі.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, стягуючи з нього на користь ОСОБА_4 витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, так як у встановленому законом порядку не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , а лише подав заяву про її прийняття, є помилковими з огляду на наступне.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , оскільки позивач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Апеляційним судом встановлено, що, відповідно до матеріалів спадкової справи № 56/20, після смерті ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не видавалось. 16 грудня 2019 року в с. Королівка Коломийського району Івано-Франківської області ОСОБА_2 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 16 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 43 та посвідченого Чобаном М. М. - секретарем виконавчого комітету Королівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області. 16 червня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки, ОСОБА_1 16 червня 2020 року подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 та протягом шести місяців не відмовився від неї, він є таким, що прийняв спадщину з моменту її відкриття незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, за змістом частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що судовий збір, сплачений ОСОБА_4 за перегляд справи в суді апеляційної інстанцій, підлягає компенсації за рахунок правонаступника позивача.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права.

Аналіз доводів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення дає підстави для висновку, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм процесуального права у питанні процесуального правонаступництва є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик