Справа № 635/5712/19
Провадження № 2/635/60/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

секретар судового засідання Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз»,

представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру серії ХВ № 420 від 07 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої майнової шкоди в розмірі 57598,20 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 25 січня 2018 року в місті Харкові відбулася дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля «Газель», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Toyota Rav 4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля ВАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП, яка відбулася 25 січня 2018 року. В результаті вказаної ДТП автомобіль Toyota Rav 4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, чим ОСОБА_4 завдано матеріальну шкоду на суму 71997,75 гривень. Цивільно-правова відповідальність останньої була застрахована за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 122108, укладеного 18 жовтня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_4 . Згідно умов вказаного договору ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 25 січня 2018 року, виплатило ОСОБА_4 суму страхового відшкодування в розмірі 57598,20 гривень. Згодом позивачу стало відомо, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2515827 з лімітом відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в сумі 100000,00 гривень. 19 лютого 2019 року позивач направив лист до відповідача з вимогою добровільної сплати суми відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 57598,20 гривень, проте ОСОБА_1 вказаної суми не сплатив, що змусило позивача звернутися до суду з позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2019 року відкрито провадження по справі.

05 лютого 2020 року відповідач подав суду відзив, в якому заперечував проти вимог позивача, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі виходячи з наступного. Дійсно, постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП, яка відбулася 25 січня 2018 року. Відповідно до рахунку № 958 від 31 січня 2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 71997,75 гривень. Відповідно до умов договору страхування ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 57598,20 гривень. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2515827 з лімітом відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в сумі 100000,00 гривень. Незважаючи на це позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди до ОСОБА_1 , як винуватця ДТП. Відповідач не згоден з такими діями позивача та на його думку, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повинно реалізувати своє право вимоги, шляхом звернення з позовом до страховика третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого особа, яка спричинила шкоду, застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

18 лютого 2020 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подав суду відповідь на відзив, в якому заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, також надав наступні пояснення. Так, після виплати страхувальнику (на рахунок СТО) страхового відшкодування в розмірі 57598,20 гривень у позивача виникло право вимоги до відповідача, як до особи винної в настанні ДТП, яка мала місце 25 січня 2018 року з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2515827. Оскільки ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до ПрАТ «ЄСС» протягом року з моменту дати ДТП, то у останнього не виник обов`язок виплати страхового відшкодування. Крім того, покладення обов`язку з відшкодування шкоди на особу, винну в завданні шкоди все ж таки можливе у випадку, коли страховик відмовив у здійсненні страхової виплати, зокрема з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Отже, у страховика - Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, а отже завдана шкода повинна бути відшкодована страхувальником за полісом № АК/2515827, як особою з вини якої сталося ДТП, яка мала місце 25 січня 2018 року.

14 квітня 2020 року представник ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подав суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через Дарницький районний суд міста Києва.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та доручено Дарницькому районному суду міста Києва за адресою: місто Київ, вулиця Кошиця, 5-А, забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Представник відповідача Водолажченко В.М. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав викладених у відзиві, крім того, вказав, що його довіритель не є належним відповідачем, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз», яке і є належним відповідачем по справі. Зазначив, що вказана обставина була відома позивачу на час відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП, сума страхового відшкодування є достатньою для покриття витрат, що виплачені позивачем.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі.

Представник Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши заяву представника позивача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що за даними постанови Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 20 лютого 2018 року (справа № 644/767/18) 25 січня 2018 року о 08:40 на перехресті проспекту Архітектора Альошина та вулиця Франтішека Крала в місті Харкові ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 21154, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Rav 4 «Hybrid», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; за вказаних обставин ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Судом також встановлено, що в результаті ДТП, що сталася 25 січня 2018 року автомобілю Toyota Rav 4 Hybrid, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 спричинені механічні пошкодження, чим власнику транспортного засобу завдано матеріальний збиток на суму 71997,75 гривень, про що свідчать дані протоколу технічного огляду від 25 січня 2018 року, рахунок на оплату № 958 від 31 січня 2018 року.

Власником пошкодженого автомобіля Toyota Rav 4 «Hybrid», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , зареєстрована ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , що видано 29 вересня 2012 року ВРЕР № 1 ГУМВС України м. Харків.

За даними договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 122108, укладеного 18 жовтня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_4 , остання застрахувала транспортний засіб Toyota Rav 4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , НОМЕР_5 .

25 січня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку за договором страхування, в якій повідомила, що внаслідок ДТП, яка відбулася 25 січня 2018 року пошкоджено її автомобіль Toyota Rav 4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За даними страхового акту № UA001/L01/01 від 08 лютого 2018 року ОСОБА_4 за договором страхування від 18 жовтня 2017 року за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної події автомобілю Toyota Rav 4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , НОМЕР_5 , яка сталася 25 січня 2018 року, нараховано страхове відшкодування в розмірі 57598,20 гривень, про що також свідчить розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № UA001/L01/01.

05 січня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 57598,20 гривень, про що свідчать звіт про виконані роботи та рух коштів Ротаційного фонду та дані платіжного доручення № 15823 від 05 січня 2018 року.

Також суду надано: копія посвідчення водія серії НОМЕР_6 , виданого 29 вересня 2012 року ВРЕР № 1 ГУ МВС України м. Харків на ім`я ОСОБА_4 , лист ПАТ «Кредобанк» № 5851/18 від 08 лютого 2018 року; вимога ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування завданої майнової шкоди на адресу ОСОБА_1 , скріншот з сайту ПАТ «Укрпошта».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон у статті 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс є єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, та документом суворого обліку.

На підставі викладеного, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

Суд, аналізуючи доводи позивача, доводи відповідача, надані ними докази вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної події була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» в межах ліміту відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в сумі 100 000,00 грн. і позивач залучає Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» до участі у справі в якості третьої особи.

У відповіді на відзив позивач вказав, що він не звертався з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди і у третьої особи не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, тому саме відповідач ОСОБА_1 має нести відповідальність по відшкодуванню страхових виплат.

Такі пояснення позивача на обґрунтування, що ОСОБА_1 є належним відповідачем, суд розцінює критично і не приймає до уваги, оскільки неподання заяви про виплату страхового відшкодування не є відмовою страховика у здійсненні страхового відшкодування позивачу.

На підставі викладеного, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована третьої особою, ліміт його відповідальності за завдану шкоду перевищує суму страхового у розмірі 57598,20 гривень, страховик не відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування, тому суд вважає, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позову, при цьому суд враховує, що позивач у відповіді на відзив зазначив, що не вважає за необхідне залучати ПАТ «Європейський страховий союз» в якості співвідповідача по справі, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК України, в межах заявлених вимог.

Таким чином, суд повністю відмовляє в задоволенні вимог позивача та судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України суд відносить за рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 993, 999, ч. 1 ст. 1166; ч. 1 ст. 1191 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Судові витрати понесені Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» віднести за його рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , місцезнаходження: місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 40.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий 30 січня 1996 року Липецьким РВ Харківського РВ УМВС України в Харківській області, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», , місцезнаходження: місто Київ, вулиця Академіка Туполєва, будинок 18-В, офіс 4.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2021 року.

Суддя О.М. Пілюгіна