печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Соколов О.М.,

за участю секретаря - Проскурня А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Покровський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ Дніпропетровської області, про визнання кредитного договору та виконавчого напису недійсним, стягнення суми і витрат, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Покровський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ Дніпропетровської області, про визнання кредитного договору та виконавчого напису недійсним, стягнення суми і витрат.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він ніколи не укладав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору № SAMDN 2731 від 13.11.2006 року, не отримував картки, та послугами вказаного договору не користувався, та не доручав нікому укладати вищевказаний договір. До 10.01.2017 року, про існування договору № SAMDN 2731 від 13.11.2006 року, позивач не знав. Під час передпродажної підготовці земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 на праві власності згідно договору дарування, позивач з`ясував, що вона заарештована постановою ВП № 48260694 від 28.07.2015 року державного виконавця 1-го Малиновського ВДВС Одеського МУЮ при виконанні виконавчого листа № 522/25499/13-ц, від 08.02.2014 року Приморського районного суду м. Одеси виданого на підставі заочного рішення.

Згідно заочного рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2013 року у справі № 522/25499/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вирішено: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» ( м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО № 305299] заборгованість за кредитом в розмірі 7 614 ( сім тисяч шістсот чотирнадцять] доларів США, 18 центів, що по курсу НБУ становить 60 837 ( шістдесят тисяч вісімсот тридцять сім] грн. 28 коп. Під час розгляду справи судом встановлено що підставою звернення із позовом ПАТ КБ «Приватбанк» вважають те, що 13.11.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №5АМЦК2731 від 13.11.2006 року відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, 00 центі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором взяв у кредит грошові кошти, але не повертає їх позивачеві та не сплачує процент за їх користування. Станом на 03 жовтня 2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором склала 7 614 доларів США, 18 центів, що по курсу НБУ становить 60 837 грн. 28 коп.

Для захисту своїх прав та інтересів, позивач подав заяву до Приморського районного суду м. Одеси про скасування та перегляд заочного рішення у справі № 522/25499/13-ц, від 08.02.2014р., також подав заяву про вчинення злочину у відношенні ОСОБА_1 та ПАТ КБ „Приватбанк „ за ознаками злочину - шахрайство , до поліції, та заяву про скасування арешту та заборону здійснювати відчуження майна, встановлену постановою державного виконавця 1-го Малиновського ВДВС Одеського МУЮ б/н від 28.07.2015 р. накладеного в межах примусового виконання виконавчого листа № 522/25499/13-ц, від 08.02.2014р. Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.01.2017 року у справі № 522/25499/13-ц, заочне рішення Приморського районного суду від 22.01.2014 р. по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасоване та призначено слухання справи до розгляду в загальному порядку. У справі призначалась судова-почеркознавча експертиза.

Постановою державного виконавця Малиновського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській обл. від 26.04.2017 року ВП №48260694, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/25499/13-ц, від 08.02.2014р. Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу, закінчено.

19.05.2017 року відповідно витягу з ЄРДР № 0002382, та пам`ятки про процесуальні права потерпілого від 23.11.2017р., ОСОБА_1 визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2019 року у справі № 522/25499/13-ц, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN 2731, від 13.11.2006 р. у сумі 7 614 (сім тисяч шістсот чотирнадцять) доларів США, 18 центів, що по курсу НБУ становить 60 837 (шістдесят тисяч вісімсот тридцять сім) грн., 28 коп. відмовлено, вказане рішення оскаржується у Одеському апеляційному суді.

Під час слухання справи Приморським судом м. Одеси, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк», вчинено виконавчий напис № 8636 про стягнення грошових коштів у сумі 263 499 (двісті шістдесят три тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 61 коп. з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які є його боргом за Кредитним договором №SAMDN 2731 від 13.11.2006р., укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк».

Постановою державного виконавця Покровського районного ВДВС Дніпропетровської обл., від 06.12.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №53056037 щодо примусового виконання виконавчого напису № 8636 від 03.10.2016 p., та постановою ВП № 53056037 від 06.12.2016 р. заборонено здійснювати відчуження майна, що належить на праві власності ОСОБА_1

15.12.2016 року Покровським районним судом Дніпропетровської області, на підставі подання державного виконавця Покровського районного ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області винесено ухвалу у справі № 189/1896/16-ц, якою тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач оскаржив ухвалу №189/1896/16-ц, про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та 25.07.2017 p., ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 189/1896/16 ц, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016р. - скасовано та передане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

20.09.2017р., ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської обл. відмовлено в задоволенні подання державного виконавця Покровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській обл. відносно ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

13.10.2017 року ОСОБА_1 листом Головного центру обробки спеціальної інформації ( Збл. № 0.64.10763/0/18-17) повідомлено про те, що відомості про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 11.10.2017 р. вилучено з відповідної бази даних Державної прикордонної служби України.

В теперішній час державним виконавцем Покровського районного ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області, відкрито виконавче провадження ВП № 53056037 від 06.12.2017 p., щодо виконання виконавчого напису № 8636 від 03.10.2016 p., який вчинено на підставі кредитного договору № SAMDN 2731 від 13.11.2006р., заарештоване все майно ОСОБА_1 а також, на підставі листа державного виконавця Покровського районного ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області стягуються кошти з пенсії ОСОБА_1 яку він отримує по інвалідності в Приморському районі міста Одеси.

В межах виконавчого провадження № 53056037 відкритого державним виконавцем Покровського районного ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської обл. по стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу згідно Виконавчого напису № 8636 від 03.10.2016 року, в теперішній час проводиться стягнення з пенсії по інвалідності з ОСОБА_1 . Таке стягнення позивач, вважає незаконним та наполягає на поверненні йому безпідставно стягнутих коштів.

Згідно листа Центрального об`єднання УПФ України в м. Одесі (вих. № 146/3 -11, від 01.04.2019р.) та розрахунку від 01.04.2019р. за № 1235 Про нарахування сум до відрахуванню, з ОСОБА_1 стягнуто на користь Банку за період з 01.02.2017 року по 01.03.2019 року включно кошти у сумі 8 137 (вісім тисяч сто тридцять сім) гривень 72 коп.

Тому позивач просить визнати кредитний договір № SAMDN 2731 від 13.11.2006 року, недійсним. Крім цього, позивач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса № 8636 від 03.10.2016 року, є також недійсним не підлягає виконанню, оскільки він вчинений на підставі кредитного договору № SAMDN 2731 від 13.11.2006, який є предметом розгляду даного позову, а сума стягнення за виконавчим написом не є безспірною. З цих підстав, позивач просить виконавчий напис визнати недійсним, а суму необґрунтовано стягнутих коштів з позивача у розмірі 8 137, 72 грн. та судових витрат пов`язаних зі слуханням справи стягнути з відповідача на його користь позивача.

02.06.2020 року представником АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на заявлені позовні вимоги в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с. 131-132).

Позивач у судове засіданні не з`явився, до суду подав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином, тому є можливим розгляд справи в його відсутності.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату та час судових засідань повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Обставини, що перешкоджали б розгляду справи по суті, судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.01.2014 року, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 7614 доларів США 18 центів по курсу НБУ становить 60 837, 28 грн. та суму судового збору у розмірі 608, 37 грн.

23.07.2015 року головним державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Фішер В.В., відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа 522/25499/13-ц виданого 08.02.2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошової суми в розмірі 61445, 65 грн.

28.07.2015 року головним державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Фішер В.В., винесена постанова про арешт майна боржника та встановлення заборони його відчуження.

Ухвалою Приморськогго районного суду м. Одеси від 25.01.2017 року, заочне рішення від 22.01.2014 року скасовано, і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

У зв`язку з чим, 26.04.2017 року головним державним виконавцем першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Фішер В.В., винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 48260694.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року у цивільну справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Та, 01.03.2019 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN 2731 від 13.11.2006 року, у сумі 7 614 доларів США 18 центів, що по курсу НБУ становить 60 837 грн. 28 коп.

Вказаним рішенням суду встановлено, що твердження ОСОБА_1 , що він вказаний договір не укладав та не підписував, знайшли своє підтвердження, відповідно до висновку судового експерту Одеського науково-дослідцькому експертно-криміналістичного центру Експертної служби МВ України № 214-П від 30.07.2018 року.

Підписи від імені ОСОБА_1 на заяві від 01.1.2006 року , на договорі № SAMDN 2731 від 13.11.2006 року, на заяві про встановлення карткового ліміту від 01.11.2006 року та на основній сторінці умов та правил надання банківських послуг, не належать саме ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 626 та 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 року, апеляційну АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2019 року, залишено без змін.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню.

За наявності зазначеного судового рішення, яке відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, суд не вправі його змінювати, зокрема, шляхом визнання цього самого кредитного договору недійсним.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Також, 03 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 8636, та стягнуто грошові кошти у сумі 263 499, 61 грн. з громадянина ОСОБА_1 за кредитним договором № SAMDN 2731 від 13.11.2006 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк».

06.12.2016 року державним виконавцем Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на підставі виконавчого напису № 8636 виданого 03.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 100 000 грн. Також, постановою від 06.12.2016 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . Та, постановою Покровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніропетровській області, звернуто стягнення на дохід боржника.

Також, Покровський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області звертався до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документу. Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 року подання задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу від 15.12.2016 року скасовано та передано пи тання на новий розгляд до суду першої інстанції. 20.09.2017 року ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області, відмовлено в задоволенні подання державного виконавця Покровського районного відділу виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним виконавчого напису № 8636 від 03.10.2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., суд зазначає наступне.

Єдиним способом скасування виконавчого напису нотаріуса є звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, позивач мотивуючи вимогу про недійсність виконавчого напису нотаріуса, вказує про те, що він був вчинений з порушенням норм чинного Законодавства. Тому, суд при вирішенні даного питання буде керуючись Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»), цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття».

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Судом також встановлено, що приватний нотаріус Бондар І.М. 03.10.2016 року вчинила виконавчий напис № 8636, не пересвідчившись у безпірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника, адже на момент вчинення виконавчого напису нотаріусо у Приморському районному суді м.Одеси розглядалась цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , та остаточне рішення суду у даній справі було ухвалено лише 01.03.2019 року.

Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис про стягнення заборгованості, яка не була безспірною, вчинено із порушенням норм чинного Законодавства, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто як просить позивач - недійсним.

Враховуючи те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням норм чинного законодавства, не перевірив безспірності заборгованості, тому наявні підстави для задоволення позову в цій чатині.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» необґрунтовано стягнутих коштів у сумі 8137,72 грн., то суд дійшов наступних висновків.

Згідно виконавчого напису № 8636 від 03.10.2016 року із позивача на користь банку, за період з 01.02.2017 року по 01.03.2019 року включно, стягуто 8 137, 72 грн., що підтверджується копіює листа Центрального об`єднання УПФ України в м. Одесі вих. №146/3-11 від 01.04.2019 р. та копією рахунку від 01.04.2019 р. № 1235. Таке стягнення позивач вважає незаконним та наполягає на поверненні йому безпідставно стягнутих коштів.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положенняглави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Враховуючи те, що кошти набуті банком за виконавчим написом нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, набуті без достатньої правової підстави, і чинним законодавством не передбачено іншого способу повернення цих коштів, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині та зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» повернути позивачу утримані з його пенсії по інвалідності кошти в сумі 8137,72 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на його користь витрат пов`язаних із розглядом справи у суді у сумі 15000 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги та додаток № про розмір та порядок розрахунку замовника з адвокатом (а.с. 11-12).

Враховуючи, що позивач не надав суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), суд вважає за необхідне в частинні стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відмовити.

Оскільки, позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн., пропорційно розміру задововолених вимог.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст. 1, 3, 11, 18, 83, 203, 215, 236, 626, 627, 1212 ЦК України, ст. 12,13, 81, 82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 351-354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Покровський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ Дніпропетровської області, про визнання кредитного договору та виконавчого напису недійсним, стягнення суми і витрат - задовольнити частково.

Виконавчий напис, вчинений 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем за реєстровим № 41807, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 19801,84 грн. визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 8 137 грн. 72 коп.

Стягнути Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп.

У задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»; адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна; адреса: АДРЕСА_2.

Третя особа: Покровський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ Дніпропетровської області; адреса: 53600, смт. Покровське, вул. Центральна, 30 А.

Суддя О.М.Соколов