Справа № 368/1196/20
Провадження № 2/368/198/21
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"24" вересня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області у складі: головуючого судді Кириченка В.І.,

при секретарі Трохименко Я.О.,

розглянувши в судовому засіданні м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків завданих злочином шляхом накладення обов`язку знести гараж і паркан, відшкодування моральної шкоди, визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача очистити від забудови прибитого дерев`яного паркану до двох кутів будинку, очистити від забудови на межі двох гаражів , очистити від забудови на межі дерев`яного паркану, прибитого до двох кутів сараю та установити термін виконання 24 календарні дні.

В подальшому уточнила і просила зобов`язати відповідача знести гараж у зв`язку з порушенням будівельних норм і правил по відстані від межі до сусідньої земельної ділянки та паркан в АДРЕСА_1 . Обгрунтувала позов тим, що в 2012 році, за вказаною вище адресою, відповідач умисно побудував гараж на якому відсутній відлив а з другого відлив вивів на сарай та під час дощу вода ллється на стіну сараю який належить її, сину та чоловіку і в сараї з`явились глибокі тріщини . Також умисно побудував за будинком дерев`яний паркан і прибив до кутів будинку, вибивши цеглу . Також просила стягнути з відповідача на користь позивача 269247 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої пошкодженням сараю, самочинним будівництвом гаража та паркану. Також просила суд визнати протиправними і протизаконними діями відповідача який кинув молоток на сарай і побив шифер, знищив помост біля сараю, знищив у 2020 році цибулю, часник, щавель, петрушку, земельну грушу, земельну ділянку утримує в бур`янах, газує машиною під вікнами більше години .

казаними діями відповідач порушив права позивача та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 користування будинком, сараєм і право виконувати будівельні роботи , а також умисним пошкодженням знищив майно позивача. Тому відповідач вчинив злочин по ст.ст.28, 194 ч.1 КК України і позивач є потерпілою в кримінальному провадженні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала і дала пояснення , що у 2012 році купила будинок в АДРЕСА_2 разом з сином ОСОБА_4 і чоловіком ОСОБА_3 і документи видали на сина, так як неможливо вказати трьох співвласників житлового будинку в правовстановлюючому документі на будинок.

Відповідач не з`явився в судове засідання і проведено заочний розгляд справи у його відсутність .

Судом встановлено ,що власником житлового будинку в АДРЕСА_2 до прийняття постанови Верховною Радою України №3650 « Про утворення та ліквідаціюрайонів» ) Київської області є ОСОБА_4 по договору купівлі - продажу, а не позивач, що підтверджується наданим позивачем витягом з Державного реєстру правочинів від 20.01.2012 року .

Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідачі проживає в житловому будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від30.03.2012 № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва ) передбачено слідуюче: 5. Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

6. Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

17. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Якщо позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно пред`явлено до власника (користувача) земельної ділянки, який заперечує проти визнання права власності на це майно за особою, що його збудувала, власник (користувач) має право відповідно до вимог статті 123 ЦПК пред`явити зустрічний позов про знесення нерухомого майна.

Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. 2. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

23. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред`явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

24. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Відповідно до ст. 103 ч.1 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ст. 391 ч.1 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 396 ч.1 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України позивач не довела: що на стіну сараю стікає дощова вода з гаражів ; що у зв`язку з виникненням пошкоджень на стіні сараю у вигляді тріщин порушуються права позивача; що відповідач самовільно у 2012 році побудував два гаражі та прибив дерев`яний паркан до стіни будинку та сараю які належать не позивачу , так як не наддала належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Позивач надала суду копію ухвали слідчого судді від 23.01.2020 року якою зобов`язано уповноважену особу внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 від 8.01.2020 року та надати заявниці витяг з ЄРДР. Надала суду копію заяви ОСОБА_1 від 8.01.2020 року до начальника поліції в якій вона вказували, що ОСОБА_5 і , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в 2012 році умисно побудували два гаражі на одному з яких відсутній відлив а з другого відлив вивели на сарай та під час дощу вода ллється на стіну в якій з`явились глибокі тріщини . Також умисно побудували за будинком дерев`яний паркан і прибили до кутів будинку, вибивши цеглу і умисно побудували за сараєм дерев`яний паркан і прибили до кутів сараю , вибивши цеглу. Тому просила притягнути вказаних осіб до кримінальної відповідальності по ст.ст.28, 194 ч.1 КК України. Надала суду копію витягу з ЄРДР по ст.194 ч.1 КК України по заяві від 8.01.2020 року з викладом обставин. Надала суду копію пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілої ОСОБА_1 в кримінальному провадженні №0000083 від 10.02.2020 року. Вказані документи не є допустимими доказами вчинення злочину відповідачем так як не є вироком суду чи іншим рішенням про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав і не стосуються відповідача, а інших осіб .

Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України не надала доказів, що відповідач , кинув молоток на сарай і побив шифер, знищив помост біля сараю, знищив у 2020 році цибулю, часник, щавель, петрушку, земельну грушу, земельну ділянку утримує в бур`янах, газує машиною під вікнами більше години , а тому не довела вказаних обставин.

Відповідно до положень ст.23 ч.1 п.2 ЦК України позивач не довела протиправної поведінки відповідача щодо неї, сина та чоловіка, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Тому в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись, ст. ст.23 ч.1 п.1, 376, 391ч.1 , 396 ч.1 ЦК України , ст.ст. 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України , суд,-

вирішив:

В задоволенні позову - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга позивачем подається до суду апеляційної інстанції через Кагарлицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 289 ЦПК України. Повний текст рішення складено 04.10.2021 року.

Суддя В.І. Кириченко

С