Справа № 355/1236/20
Провадження № 2/355/224/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 вересня 2021 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.04.2012 вона є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який був знайомим позивачки, та близько одного року не проживає у вказаному домоволодінні. Оскільки відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, просить суд постановити рішення, за яким визнати його особою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася надавши суду письмову заяву в якій позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності (а.с.22,40)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але на адресу суду повернувся конверт без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідача 26.07.2021, 13.08.2021 викликано в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті суду. З наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області інформації, останній станом на 23.09.2020 зареєстрований по АДРЕСА_1 , куди і була направлена повістка.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач, на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 20.04.2012 позивач ОСОБА_1 є власником незавершеного будівництвом (недобудованого) житлового будинку зі спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7). Право власності на нерухоме майно зареєстровано 03.07.2012 (витяг про державну реєстрацію прав № 34696739 від 03.07.2012 (а.с.9).

Відповідно до довідки № 237 від 12.10.2020 року Сезенківського старостинського округу Баришівської селищної ради Київської області, у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 .

Копією акту обстеження фактичного проживання громадян від 12.10.2020, який було видано депутатом Баришівської селищної ради Київської області Чайковською Л.В. встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але більше дванадцяти місяців не проживає за вказаною адресою (а.с. 6).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.

Згідно з ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Об`єктом права власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю, що урегульовано зокрема і ст. 391 ЦК України.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідач, як встановлено в ході судового розгляду не набув самостійного права на житло, оскільки будь-яких передбачених законом правочинів щодо користування житлом не укладав, а тому, відповідно, не набув самостійного права на житло.

Окрім того судом встановлено, що із жовтня місяця 2019 року, відповідач, не знявся із реєстрації, та не повідомив позивачу про місце свого подальшого проживання.

Реєстрація відповідача у спірному будинку є перешкодою власника у належному здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження квартирою.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З врахуванням наведеного, оцінивши наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з підстав того, що відповідач по справі не є членом сім`ї власника будинку і не проживає в ній понад рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі задоволення позову, судовий збір стягується із відповідача.

Судом також встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем згідно квитанції (а.с. 1) сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн.

Так як суд задовольняє позов повністю, судові витрати у справі складають 840,80 грн. судового збору та у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачка на користь позивача в повному розмірі.

Керуючись ст. ст.16,317,321,346,383,391 Цивільного кодексу України, ст. ст.41,47 Конституції України, ст. ст.12,13,76,81,141,259,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 ( вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути скасоване Баришівським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.Червонописький