Ухвала

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 552/5882/20

провадження № 61-16061ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі - ТОВ «Фінфорс»), третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначала, що 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В. вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 8 522,80 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В. Л. від 18 серпня 2020 року звернуто стягнення на її заробітну плату.

Вказувала, що виконавчий напис не підлягає до виконання, так як вона не укладала договорів з відповідачем, а отже стягнута з неї сума не є безспірною.

На підставі викладеного, просила визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінфорс» на її користь в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом у розмірі 6 481,10 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що остання має заборгованість за кредитним договором № 491718-А, який укладено 15 лютого 2019 року з товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», яке в свою чергу згідно договору факторингу № від 25 червня 2019 року здійснило відступлення права вимоги ТОВ «Фінфорс», у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судами зазначено, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості чи її не безспірність.

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2020 року розгляд цієї справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, суди попередніх інстанцій визнали цю справу малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання виконавчого напису про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором № 491718-А від 15 лютого 2019 року, у загальному розмірі 8 522,80 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 х 250 = 567 500) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи заявниці у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, з урахуванням того, що практика розгляду судами таких спорів є усталеною.

Посилання заявниці у касаційній скарзі на неврахування судами висновків, зроблених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, 30 жовтня 2019 року у справі № 644/6221/16-ц, є неспроможними, оскільки судами попередніх інстанцій не порушено висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у зазначених постановах.

Водночас посилання заявниці на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Щодо доводів заявниці про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявниця не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює предмет позову у даній справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Таким чином, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що ця справа є малозначною, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик