КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/2496/21 Головуючий у І інстанції -Сенюта В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

ТОВ «ФК «Гефест» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Подану заяву обґрунтовано тим, що 04.12.2008 року Деснянський районний судом м. Києва ухвалено рішення у справі за № 2-3487 про стягнення на користь ВАТ «Банк Фінанси та кредит» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 98-07-И/09 від 09.02.2007 року в сумі 1458812,58 грн. та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 23.08.2019 року між ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до умов договору, продавець ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» передає у власність покупцеві - ТОВ «ФК Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та /або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього договору. Додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 23.08.2019 року містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 , що виникли на підставі Кредитного договору № 98-07-И/09 від 09.02.2007.

На підставі викладеного заявник просив замінити стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому листі № 2-3488, виданий відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про заміну сторони у виконавчому документі задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Деснянським районним судом м. Києва розглянуто цивільну справу за № 2-3487 за позовом ВАТ «Банк Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

За результатами розгляду, 04.12.2008 року заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1458812,58 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

На виконання вказаного рішення суду, видано виконавчі листи, які отримані представником ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (а.с.164).

На підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 14.12.2009 року та за заявою ВАТ Банк «Фінанси та кредит» видано дублікат виконавчого листа.

З письмових матеріалів справи вбачається, що 23.08.2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір про відступлення прав вимоги.

Відповідно до п. 1 договору Банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та поручителів зазначених у Додатках № 1-2 до цього договору (надалі за текстом - Боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до який перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у додатках № 1,2 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно п. 4 Договору за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору новий кредитор сплатив банку грошові кошти у сумі 3914540,78 грн.

Представником заявника на підтвердження переходу від первісного до нового кредитора прав вимоги до боржника, надано витяг з додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 23.08.2019 року (а.с.184), проте суд вказаний доказ до уваги не прийняв, оскільки останній не може вважатися належним доказом отримання права вимоги ТОВ «ФК «Гефест» до боржника ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що до заяви, поданої представником ТОВ «ФК «Гефест» не додано доказів на підтвердження виконання умов договору відступлення прав вимоги, а також доказів переходу права вимоги за кредитним договором № 98-07-И/09 від 09.02.2007 року від ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ТОВ «ФК «Гефест», за таких підстав, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження.

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Розглядаючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни; при цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності, проте на цій стадії не передбачено право суду надавати оцінку оспорюваним правочинам. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 0910/2-103/2011.

Так, під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

КЦС ВС зазначив: «Результат аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги».

Аналогічна правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.

Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності.

Таким чином встановивши, що 23.08.2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір про відступлення прав вимоги.

Відповідно до п. 1 договору Банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та поручителів зазначених у Додатках № 1-2 до цього договору (надалі за текстом - Боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до який перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у додатках № 1,2 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно п. 4 Договору за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього Договору новий кредитор сплатив банку грошові кошти у сумі 3914540,78 грн.

Представником заявника на підтвердження переходу від первісного до нового кредитора прав вимоги до боржника, надано витяг з додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 23.08.2019 року (а.с.184), проте суд вказаний доказ до уваги не прийняв, оскільки останній не може вважатися належним доказом отримання права вимоги ТОВ «ФК «Гефест» до боржника ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції не врахував правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) відносно того, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Та помилково відповідно до поданих заявником достатніх матеріалів для здійснення відповідної заміни щодо яких діє презумпція правомірності правочину, не задовольнив заяву.

Таким чином відповідно до ст.. 442 ЦПК України заміні підлягає у виконавчому листі № 2-3488, що виданий відносно ОСОБА_1 (РНОКПП) Деснянським районним судом м. Києва сторона виконавчого провадження, а саме стягувач ПАТ Банк «Фінанси та кредит» підлягає заміні на ТОВ «ФК «Гефест».

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі задовольнити.

Замінити стягувача Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» у виконавчому листі №2-3488, що виданий відносно ОСОБА_1 у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник