Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 761/14537/15-ц

провадження № 61-10499св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (боржник) - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремет Олександр Вікторович,

стягувач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Іванової І. В., Невідомої Т. О., від 22 червня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Надходження скарги до суду першої інстанції та рух справи

У лютому 2021 року публічне акціонерне товариство (далі - АТ) «Банк «Фінанси та Кредит», в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С. В., звернулось до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О. В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, у складі судді

Фролової І. В., від 11 лютого 2021 року скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» повернуто без розгляду.

Суд першої інстанції, повертаючи скаргу, виходив з того, що скаржником не дотримано вимог статті 183 ЦПК України, оскільки до скарги не додано доказів надіслання (надання) її копій іншим учасникам справи.

Не погодившись з ухвалою суду, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу.

Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційний суд вказав на передчасність висновків суду першої інстанції щодо недотримання заявником приписів статті 183 ЦПК України, оскільки відповідно до змісту скарги до неї були додані докази надсилання скарги стягувачу та державному виконавцю на їх електронні адреси, зареєстровані в системі «Електронний суд».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, просить постанову апеляційного суду скасувати, залишивши в силі ухвалу суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із районного суду.

У вересні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована помилковістю висновків апеляційного суду. Заявник вказує, що початок функціонування підсистеми «Електронний суд» може свідчити про належність направлення копій учасникам справи електронною поштою лише в тому випадку, якщо відповідний суд, до якого подається скарга, підключено до підсистеми «Електронний суд», і водночас цю скаргу подано саме засобами підсистеми «Електронний суд».

Звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 9901/335/20, відповідно до яких належним обміном документів між судом та учасниками справи, а також між учасниками справи, - є направлення електронних документів виключно через підсистему «Електронний суд», у разі запровадження функціонування такої системи.

Вважає, що апеляційним судом було безпідставно поновлено боржнику строк на апеляційне оскарження, оскільки відтиск штампу про отримання вхідної кореспонденції 29 березня 2021 року на копії ухвали проставлений самим боржником та не може свідчити про дату її отримання, а також про те, що така ухвала була отримана вперше, а не повторно. При цьому ухвала суду першої інстанції була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 11 березня 2021 року і банк мав змогу ознайомитись з її змістом. Водночас у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц та постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 2-3069/2008 зазначено, що безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження порушує принцип правової визначеності.

Зазначає, що апеляційним судом проігноровані його заперечення щодо неотримання ним електронної копії скарги на дії державного виконавця, доводи про безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому вважає оскаржувану постанову неналежно мотивованою.

Крім того, наголошує, що повернення скарги не порушує права боржника на доступ до правосуддя, оскільки не перешкоджає повторному зверненню до суду зі скаргою.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, банк просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Вважає помилковим посилання в касаційній скарзі на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 9901/471/19, які зроблені за інших обставин. Звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 183 ЦПК України необхідно надати лише докази направлення копії відповідних документів іншим учасникам справи, а не докази їх отримання. Наголошує, що при поновленні строку на апеляційне оскарження враховується дата отримання оскаржуваного судового рішення, а не дата його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини справи

У лютому 2021 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С. В., звернулось до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О. В.

Апеляційним судом встановлено, що до скарги було долучено роздруківку електронних листів про направлення копії скарги стягувачу та державному виконавцю на електронні адреси, зареєстровані у системі «Електронний суд».

Позиція Верховного Суду

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд першої інстанцій, повертаючи скаргу на дії державного виконавця, застосував до спірних правовідносин положення частини другої та частини четвертої статті 183 ЦПК України, а апеляційний суд, скасовуючи ухвалу районного суду, хоч і погодився з необхідністю застосування зазначених положень процесуального закону, проте вказав на передчасність висновків щодо наявності підстав для повернення скарги без розгляду.

Верховний Суд не в повній мірі погоджується з цими висновками.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5

ЦПК України).

У статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, як конституційні гарантії права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ в справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня

1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні відносини, а положення частини четвертої статті 183 ЦПК України поширюються виключно на заяви (клопотання, заперечення) з процесуальних питань, подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

Натомість процесуальні відносини пов`язані із поданням скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

Подібні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20, від 17 лютого 2021 року у справі

№ 569/13160/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20,

від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20, від 28 липня 2021 року у справі № 509/4648/14-ц.

На час подання скарги АТ ««Банк «Фінанси та Кредит» до суду першої інстанції, альтернативою звернення учасників справи до суду в порядку розділу VII ЦПК України із скаргами оформленими в паперовій формі є подання таких документів в електронній формі через підсистему «Електронний суд» (у разі запровадження її функціонування у відповідному суді), що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 9901/335/20, однак у розглядуваній справі банк подав скаргу в паперовій формі, а факт отримання її копії в електронній формі стягувач заперечував.

Таким чином, апеляційний суд дійшов загалом правильного висновку щодо скасування ухвали районного суду, однак допустив помилку при мотивуванні свого судового рішення, вказавши на необхідність врахування положень статті 183 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованого поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження підлягають відхиленню.

Так, відповідно до пункту 2 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У матеріалах справи, крім наданої банком копії ухвали з відтиском штампу вхідної кореспонденції, наявна розписка представника банку про отримання 29 березня 2021 року копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року.

Докази направлення судом учасникам справи зазначеної ухвали засобами поштового зв`язку в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд, встановивши, що копію ухвали районного суду апелянт отримав 29 березня 2021 року, а апеляційна скарга подана 02 квітня 2021 року, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

За змістом статті 412 ЦПК України суд змінює судове рішення повністю або частково, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку про те, що постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року необхідно змінити, шляхом зміни її мотивувальної частини з урахуванням висновків, викладених у цій постанові Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року змінити, шляхом зміни її мотивувальної частини, з урахуванням висновків, викладених у цій постанові Верховного Суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович