Єдиний унікальний номер № 616/564/21
Провадження № 2/616/270/21
„30 вересня 2021 року Великобурлуцький районний суд
в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.
за участю секретаря ШЕГДИ В.М.,
справа № 616/564/21
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якій з урахуванням просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом на праві приватної власності належить будинок з будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , житловою площею 18,6 кв.м. З 17 жовтня 2015 року і по теперішній час його колишня дружина ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає. Позивач вказує, що факт реєстрації відповідачки у будинку порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом на власний розсуд.
Позивач ОСОБА_3 про розгляд даної справи був повідомлений належним чином, судову повістку отримав 31 серпня 2021 року, що підтверджено відміткою в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та 17 вересня 2021 року, що підтверджено довідкою про доставку СМС-повідомлення (а.с.36,41). На адресу суду надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.13).
Відповідач ОСОБА_4 про розгляд даної справи була повідомлена належним чином, згідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України (а.с.37). Крім того, виклик відповідача до суду було здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.34,40). Клопотань та заяв від ОСОБА_4 на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь -якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 30 вересня 2021 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції).
Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 січня 2003 року, зареєстрованим в реєстрі за № 58, посвідченим державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області (а.с.08).
Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10 серпня 2021 року за № 1007, виданого уповноваженому власнику житлового приміщення ОСОБА_3 за зазначеною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.09).
Заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 07 червня 2021 року, яке набрало законної сили 08 липня 2021 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.11).
Відповідно до актів обстеження від 09 серпня 2021 року та 24 серпня 2021 року складених депутатом Великобурлуцької селищної ради Чухіль Л.С. в присутності сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано три чоловіки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але фактично за даною адресою проживає два чоловіки: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає з 17 жовтня 2015 року і до теперішнього часу. ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10,24).
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З матеріалів справи встановлено, що відповідачка була прописана за вищевказаною адресою, як дружина позивача.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач не є власником будинку, не проживає в ньому понад 1 рік, а тому суд вважає, що реєстрація відповідачки в будинку позивача порушує право останнього, як власника житла.
При визнанні судом відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідачка тривалий час не проживає у зазначеному будинку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.
Відповідно до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення власником будинку перешкод відповідачці у користуванні жилим приміщенням.
Таким чином, ОСОБА_4 втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутня у даному жилому приміщення понад один рік, чим перешкоджає власнику у здійснені права користування та розпоряджання житлом.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і зазначення про це у рішенні суду є зайвим.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на це органами, зокрема, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і лише в разі відмови цього органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду із залученням компетентного органу в якості відповідача.

Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 263-265 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення є підставою для скасування реєстрації ОСОБА_4 за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКППФО НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 к.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець смт. Великий Бурлук, Великобурлуцького району, Харківської області, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Великобурлуцьким РВ УМВС України в Харківській області 07 жовтня 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 вересня 2021 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ