Єдиний унікальний номер 236/2886/20
Номер провадження 22-ц/804/2288/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання: Володовського Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 червня 2021 року у цивільній справі № 236/2886/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14 січня 2020 року, визнання права власності позивача на земельну ділянку (суддя першої інстанції Бєлоусов Артур Євгенович), -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14 січня 2020 року, визнання права власності позивача на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він 16 січня 2017 року надав у борг (позичив) ОСОБА_2 гроші готівкою в сумі 35000,00 грн. для власних побутових потреб.

За домовленістю, борг мав бути повернутий в повному обсязі до 01 січня 2020 року, про що письмово складена відповідна розписка. У випадку, якщо відповідач не виконає своїх зобов`язань, він зобов`язався передати позивачу у власність земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер :04:000:0617, що розташована за межами населеного пункту с. Ярова Краснолиманського району Донецької області, яка належить відповідачу згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 645932 від 23 грудня 2010 року.

Відповідач не виконав своє зобов`язання з повернення позиченої суми, запропонував припинити зобов`язання переданням відступного (ст. 600 ЦК України), а саме передбаченої розпискою від 16 січня 2017 року земельної ділянки.

14 січня 2020 року позивач та відповідач уклали договір про припинення зобов`язання переданням відступного та Акт приймання-передачі земельної ділянки :04:000:0617, в яких узгодили істотні умови припинення зобов`язання та частково реалізували їх. Розписка від 16 січня 2017 року повернута відповідачу.

Вартість земельної ділянки (кадастровий номер :04:000:0617) складає 29222,00 грн., але позивач погодився отримати відступне вартістю менше розміру основного зобов`язання.

Підстави для даного позову: нотаріально засвідчити договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 14 січня 2020 року не можливо - постанова про відмову у вчиненні реєстраційних нотаріальних дій від 14 січня 2020 року; договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 14 січня 2020 року не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 50836797 від 28 січня 2020 року; з двома відмовами один шлях для захисту порушеного права - до суду.

У зв`язку з невиконанням свого зобов`язання за договором позики в частині повернення грошових коштів, відповідачем передано позивачу земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер :04:000:0617, що розташована за межами населеного пункту с. Ярова Краснолиманського району Донецької області. Крім того, відповідачем передано позивачу документи на спірне майно, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 645932 від 23 грудня 2010 року.

Позивач ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати дійсним договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 14 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо припинення зобов`язання за розпискою від 16 січня 2017 року; визнати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер :04:000:0617, що розташована за межами населеного пункту с. Ярова Краснолиманського району Донецької області.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020, визнання права власності позивача на земельну ділянку, відмовлено.

Судові витрати в цивільній справі покладено на позивача.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм матеріального права, висновки суду не відповідають матеріалам справи, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 червня 2021 року по справі № 236/2886/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено відповідачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження позивачем отримана (а.с. 118).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги відповідачем отримані (а.с. 119).

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року цивільну справу було призначено до розгляду на 05 жовтня 2021 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 05.10.2021 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 128).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 05.10.2021 року відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 129).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 16.01.2017 ОСОБА_2 склав розписку, згідно з якою підтвердив факт отримання ним у позику від ОСОБА_1 коштів на суму 35000,00 грн., позичальник зобов`язався повернути ці гроші у строк не пізніше 01.01.2020. У тексті розписки зазначено, що в разі, якщо ОСОБА_2 не поверне позичені кошти, він зобов`язується передати ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером як відступне.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 645932 від 23.12.2010 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0900 га, розташованої за межами населеного пункту сел. Ярова Краснолиманського району Донецької області, призначеної для індивідуального дачного будівництва.

Така ж інформація вбачається зі змісту наданого представником відповідача витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 19.07.2017 (щодо земельної ділянки площею 0,0900 га, кадастровий номер :04:000:0617, розташованої за межами сел. Ярова Краснолиманського району Донецької області, район бази відпочинку «Совий Бор», ділянка № НОМЕР_1 , призначеної для індивідуального дачного будівництва.

ОСОБА_2 до 01.01.2020 не повернув позичених коштів ОСОБА_1 , запропонував припинити зобов`язання переданням відступного (згідно зі ст. 600 ЦК України). 14.01.2020 позивач та відповідач уклали між собою договір про припинення зобов`язання переданням відступного, згідно з котрим кредитор висловив згоду на передачу йому земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0617 взамін сплати боржником боргу в розмірі 35000,00 грн. за розпискою від 16.01.2017; при цьому виконання сторонами цього договору означає, що зобов`язання, передбачене розпискою від 16.01.2017 з приводу сплати ОСОБА_2 ОСОБА_1 коштів у розмірі 35000,00 грн. вважається припиненим.

Сторонами 14.01.2020 складено акт приймання передачі земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0617, позивач повернув відповідачу оригінал розписки від 16.01.2017, відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Меркулова П.Ю. з проханням посвідчити нотаріально укладений між позивачем та відповідачем 14.01.2020 договір про припинення зобов`язання передачею відступного. Постановою від 14.01.2020 приватний нотаріус відмовив заявникам у вчинення нотаріальних дій, оскільки сторони не надали нотаріусу основний нотаріально посвідчений правочин, лише надали розписку від 16.01.2017.

Представник відповідача ОСОБА_3 звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно Слов`янської міської ради Донецької області для реєстрації речового права на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0617. Постановою державного реєстратора від 28.01.2020 № 50836797 відмовлено у державній реєстрації речового права на земельну ділянку, оскільки подані заявником документи (договір про припинення зобов`язання переданням відступного, інші документи) не підлягають реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 20 лютого 2020 р. розглянута цивільна справа № 243/13873/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, позовні вимоги задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 16.01.2017 року у розмірі 35000 грн., а також судовий збір у розмірі 768,40 грн. Постановою Донецького апеляційного суду від 28.07.2020 вказане судове рішення залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції порушив частину 7 статті 81 ЦПК України, яка передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і суд неправомірно послався на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2020 року по справі № 243/13873/19, оскільки предмет спору був схожий, але інший, є безпідставними, виходячи з наступного.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 вказаної вище статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається із частини 7 вказаної вище статті, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не позбавлений можливості захистити своє порушене право на отримання коштів від ОСОБА_2 за договором позики шляхом отримання виконавчого документа на виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2020 у справі № 243/13873/19, відкриття виконавчого провадження, звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна (земельну ділянку), належну відповідачу, отримання коштів внаслідок примусової реалізації майна відповідача (ст. 48, 50,55,56, 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він з відповідачем узгодив істотні умови припинення зобов`язання за статтею 600 ЦК України, але цей договір не є правочином, як помилково зазначив суд першої інстанції та не підлягає нотаріальному посвідченню, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 600 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що домовленість сторін про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного оформлюється договором, форма якого залежить від вартості відступного, моменту його передачі, суб`єктного складу зобов`язання (ст. 205-209 ЦК України). У відповідних випадках такий договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 210, 640 ЦК України).

Із укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору від 14.01.2020 про припинення зобов`язання переданням відступного, а саме пунктом 1 передбачено, що Кредитор згоден на передачу йому Боржником земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0617, яка розташована за адресою: Донецька область, Краснолиманський район, за межами населеного пункту сел. Ярова взамін сплати боргу 35000 грн. за наданою Боржником Кредитору розпискою від 16 січня 2017 року.

Як вбачається із пункту 2 вказаного вище договору, зазначена в пункті 1 цього договору земельна ділянка належить Боржникові на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 645932 від 23.12.2010 (а.с. 5).

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається із статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права щодо встановлення нікчемності або недійсності правочинів і необгрунтовано послався на пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», є безпідставними, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК (435 15) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктом 13 вказаної вище Постанови передбачено, що вирішуючи спір про визнання правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435 15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК 435 15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Позивачем ОСОБА_1 заявлені до ОСОБА_2 вимоги про визнання дійсним правочину від 14.01.2020 щодо передачі відступного за договором позики, за яким відповідач передає позивачу земельну ділянку, натомість чинним законодавством не передбачено можливості визнання дійсними договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 червня 2021 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 05 жовтня 2021 року

Суддя: О.Д.Канурна