ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 355/1100/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Баришівського районного суду Київської області, ухваленого 11 травня 2021 року в приміщенні суду під головуванням судді Коваленка К.В. у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала і станом на 03.08.2020 року має заборгованість - 47244,02 грн.

25.03.2021 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій останній користуючись своїм правом зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 37632,37 грн., яка складається з: 27887,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 27887,81 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;9744,56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.

Оскільки відповідач ухилялася від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашала, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 37632,37 грн. за кредитним договором № б/н від 29.08.2014 року та понесені позивачем судові витрати в сумі 2102,00 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року позовні вимоги банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 27887,81 грн та судовий збір у розмірі 1557,58 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд вважав доведеним укладення договору про отримання кредитних коштів, однак такого договору між сторонами не укладалося.

Вказує, що її картку в грудні 2018 року було викрадено та знято з неї 20 000,00 грн. Судом достеменно не з`ясовано на якій стадії перебуває кримінальне провадження за її заявою про викрадення коштів з картки, а також чи закрита кримінальна справа з січня 2019 року.

Бажаний кредитний ліміт у розмірі 20 000,00 грн. ні в Анкеті-заяві ні в Умовах і Правилах надання банківських послуг не вказувався, а тому вважає неукладеним кредитний договір.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з його законності та обґрунтованості.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідачем не оскаржується, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України і не переглядається судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача суму тіла кредиту в розмірі 27 887,81 грн суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги банку є доведеними.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі відповідає, з огляду на наступне.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення генеральної угоди) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з матеріалів справи, що29.08.2014 року ОСОБА_1 стала клієнтом банку ідентифікувавшись та ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг згідно якої отримав кредитну картку « Універсальна». При цьому, бажаної суми кредитного ліміту у вказаній заяві не зазначено ( а.с.12 ).

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 , остання висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Оскільки позичальник припинила виконувати зобов`язання за укладеною з банком угодою і має непогашену заборгованість за кредитом у розмірі 37632,37 грн., яка складається з: 27887,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту;в т.ч. 27887,81 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9744,56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Як вбачається із обґрунтування позовних вимог, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

З огляду на що є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності між сторонами згоди на укладення кредитного договору.

Є такими, що не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не має сплачувати банку кошти по тілу кредиту, оскільки її картку було викрадено та з неї знято 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Дійсно в підтвердження своїх пояснень відповідач надала суду копії заяв з якими вона зверталась до керівництва позивача та відповіді на її звернення (а.с.77-82), також надано суду і витяг з ЄРДР про відкриття 05.02.2019 року провадження за заявою відповідача по факту незаконного зняття коштів з кредитної карти відповідача ОСОБА_1 (а.с.83). Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність відкритого кримінального провадження не є підставою для зупинення провадження по справі.

Посилання відповідача на те, що суд не з`ясував на якій стадії перебуває кримінальне провадження за її заявою про викрадення коштів не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета позову з власної ініціативи, відповідно до вимог ч. 7 статті 81 ЦПК України.

До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповіді на відзив представник позивача вказав, що 30.12.2018 відповідачем за допомогою сервісу Приват24 було здійснено переказ власних коштів з кредитної картки № НОМЕР_1 на картку № НОМЕР_2 з призначенням платежу: Перевод на свою карту 51*71 через приложение Приват24. Коментарий к платежу: Переказ власних коштів. Отримувач: ОСОБА_1 (ас.102-110).

Із виписки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що 30.12.2018 було здійснено витрати клієнтом кредитних коштів в сумі 19901,21 грн.

Користуючись своїм правом подавати заперечення на позову, а також докази на їх підтвердження, ОСОБА_1 доказів викрадення коштів до суду не надала.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: