Постанова

Іменем України

05 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 359/2528/20

провадження № 61-11844св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Бориспільський міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ)), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 03 грудня 2014 року головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_3 на її користь у сумі 154 354,54 доларів США та судовий збір у сумі 3 654,00 грн на підставі виконавчого листа № 2/359/1675/2014 та заяви від 18 листопада 2014 року. У заяві про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2014 року вона просила державного виконавця накласти арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_3

21 січня 2015 року державним виконавцем встановлено, що у власності боржника ОСОБА_3 знаходиться квартира АДРЕСА_1 . Відповідачем не виконані дії, передбачені статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», що надало змогу боржнику ОСОБА_3 здійснити продаж зазначеної квартири ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 09 лютого 2016 року та уникнути виконання судового рішення.

У зв`язку із тим, що на квартиру боржника не було вчасно накладено арешт в межах виконавчого провадження № 45659868, розшук та виявлення будь-якого іншого майна боржника не здійснювався, розшук боржника не здійснювався, що призвело до ігнорування відповідачем здійснення своїх повноважень щодо примусового стягнення боргу.

Вказані дії державного виконавця свідчать про те, що у період із 2014 по 2019 рік не здійснювалися виконавчі дії, які були б направлені на виявлення майна боржника, у результаті чого їй, як стягувачу, завдано майнової шкоди, розмір відшкодування якої становить 154 354,54 доларів США.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд стягнути із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 154 354,54 доларів США на відшкодування майнової шкоди, завданої бездіяльністю державного виконавця Бориспільського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вимога позивача щодо відшкодування їй завданої майнової шкоди у сумі 154 354,54 доларів США не підлягає задоволенню, оскільки зазначена сума не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, з огляду на те, що сам факт відчуження боржником належного йому майна, за рахунок якого могло бути частково погашено суму заборгованості за виконавчим документом, не свідчить про те, що позивач зазнала втрат на вказану суму через знищення або пошкодження належного їй майна, або мусить зробити витрати для відновлення свого порушеного права в зазначеному розмірі, отже не є реальними збитками та не є упущеною вигодою. Крім того, невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника, а тому невиплачені позивачу кошти на виконання рішення суду, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, оскільки наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

14 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та порушили норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень. Суди не взяли до уваги необхідність застосування у спірних правовідносинах статті 1173 ЦК України та не з`ясували, що стало підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку, чи було правопорушення (бездіяльність) із сторони відповідача. Суд першої інстанції у своєму рішенні не дослідив та не надав оцінку доказам, неправильно встановив обставини справи та зробив суперечливі висновки щодо обставин справи. А суд апеляційної інстанції в своєму рішення не надав оцінку доводам апелянта взагалі. Крім того, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанції в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17, від 16 червня 2021 року у справі № 303/6572/19.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 непідлягає задоволенню.

Встановлені судами обставини

01 жовтня 2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 359/5247/14-ц про стягнення боргу із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на загальну суму 154 354,54 доларів США.

03 грудня 2014 року головним державним виконавцем органу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (далі - Бориспільський МРУЮ Київської області) Прус О. М. на підставі виконавчого листа № 2/359/1675 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

18 листопада 2014 року представник стягувача - ОСОБА_2 звернувся до начальника відділу державної виконавчої служби Бориспільського МРУЮ Київської області із заявою у якій просив: прийняти до виконання виконавчий лист та відкрити виконавче провадження за місцем знаходження боржника; накласти арешт на виявлені кошти, рахунки та на все майно боржника у сумі боргу в розмірі 154 354,54 доларів США та судового збору в сумі 3 654,00 грн.

Державним виконавцем проводилася перевірка майнового стану ОСОБА_3 та виявлено об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка обтяжена іпотекою.

09 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_3 продав та зобов`язався передати у власність, а ОСОБА_4 купив та зобов`язався прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 28 липня 2017 року № 45659868, винесеної виконуючим обов`язки начальника Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Бориспільський МР ВДВС ГТУЮ у Київській області) Сергієнком О. М., визнано дії головного державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Прус О. М. такими, що вчинені з порушенням статей 6, 11, 57 Закону України «Про виконавче провадження», визнано дії головного державного виконавця Бориспільського Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Григорян О. О. такими, що вчинені з порушенням статей 6, 11, 57 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язано державного виконавця Пільтяй Г. В. провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на повне та фактичне виконання виконавчого листа від 01 жовтня 2014 року № 2/259/1625, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 154 354,54 доларів США, а також судового збору 3 654,00 грн.

Актом державного виконавця від 27 липня 2017 року ВП № 45659868 встановлено, що державним виконавцем Пільтяй Г. В. не виявлено майно боржника, на яке можливо звернути стягнення. Крім цього, боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі, не розшуканий.

Державному виконавцю Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області повідомлено, що станом на 10 серпня 2017 року встановлено відсутність поточних/карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується листом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 10 серпня 2017 року № 5609.

09 лютого 2017 року державним виконавцем Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Пільтяй Г. В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 154 354,54 доларів США.

27 грудня 2018 року ОСОБА_2 направив на адресу Бориспільського ВДВС ГТУЮ у Київській області клопотання про здійснення виконавчих дій у якому просив: з метою встановлення власних рахунків боржника направити запити до 13 банківських установ; з метою встановлення спільної сумісної власності боржника, а саме: рахунків дружини боржника ОСОБА_5 , відкритих із 05 жовтня 2003 року, де 1/2 частини коштів належить боржнику, направити запити до 13 банківських установ; з метою отримання відомостей щодо юридичних осіб, де боржник є керівником та/або засновником направити запит до Головного управління регіональної статистики; з метою встановлення наявності у боржника закордонного паспорта направити запит до Державної міграційної служби; з метою отримання інформації щодо перетину кордону України боржником за період з 03 грудня 2014 року, направити запит до Державної прикордонної служби України; у зв`язку з ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, у порядку пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням; з метою встановлення відкритих боржником рахунків та/або реєстрації в електронних фінансово-торгівельних мережах направити запит до компанії «Forex Club»; з метою виявлення майна боржника, а саме: об`єктів інтелектуальної власності, направити запит до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності»; з метою встановлення спільної сумісної власності направити запит до органів поліції щодо наявності автомобільного транспорту, зареєстрованого на дружину боржника ОСОБА_5 ; на виявлене майно боржника та/або майно дружини боржника, що є у спільній сумісній власності і придбане у період із 05 жовтня 2003 року, накласти арешт у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року задоволено скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Пільтяй Г. В. в межах виконавчого провадження № 45659868, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Бориспільського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області Пільтяй Г. В. від 30 вересня 2019 року про повернення виконавчого листа стягувану, винесену в межах виконавчого провадження № 45659868, та зобов`язано державного виконавця Бориспільського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Києва) поновити виконавче провадження № 45659868.

Нормативно-правове обґрунтування

Положеннями статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відшкодування майнової та моральної шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до приписів статей 1173 та 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальних норм статей 1166, 1167 ЦК України, що вимагають встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що заявлена позивачем сума відшкодування 154 354,54 доларів США не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, оскільки сам факт відчуження боржником належного йому майна, за рахунок якого могло бути частково погашено суму заборгованості за виконавчим документом, не свідчить про те, що позивач зазнала втрат на вказану суму.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника, виконавче провадження не закінчено, а тому невиплачені позивачу кошти на виконання рішення суду, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Із урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходили із відсутності підстав для відшкодування позивачеві майнової шкоди за рахунок Держави, оскільки позивачем не доведено, що внаслідок бездіяльності державного виконавця їй заподіяно шкоди (збитків) у заявленому нею розмірі.

Тобто у цій справі не встановлено усіх необхідних елементів, зокрема, самого факту заподіяння позивачу шкоди (збитків), для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування майнової шкоди.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19), від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18), від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19).

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що судами не надано оцінки ухвалі Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року у справі № 359/5247/14-ц, відповіді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року, які підтверджують протиправність дій відповідача під час виконання судового рішення та тривалість порушення, а саме: не поновлення виконавчого провадження, з огляду на те, що сам факт неправомірних дій державного виконавця за відсутності інших обов`язкових елементів (шкоди, причино-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою) не є підставою для настання цивільно-правової відповідальності.

Щодо посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування судами висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19), від 16 червня 2021 року у справі № 303/6572/19 (провадження № 61-16768св20), Верховний Суд зазначає таке.

Так, у зазначених постановах Верховним Судом вказано, що незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є Держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Із урахуванням наведеного висновку Верховного Суду, помилковим є посилання судів попередніх інстанцій на те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову.

До участі у цій справі залучений державний орган, діями якого, на думку позивача, йому завдана шкода, - орган державної виконавчої служби, а тому норми процесуального права судами не порушено.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України

не є повноваженнями суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик