Справа № 369/8338/20
Провадження № 2/369/1674/21
РІШЕННЯ

Іменем України

31.08.2021 Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретарів судових засідань Мазурик Д.С., Шило М.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2017 року. Від спільного проживання мають дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час спільного проживання вони багато подорожували, купували різноманітне й корисне харчування, гарні речі, витрачали кошти на потреби дітей, пов`язані з їх розвитком. Відповідач мав змогу фінансово забезпечити її відпочинок з дітьми на морі в Туреччині протягом місяця. Вцілому ОСОБА_4 на потреби дітей надавав кошти в розмірі приблизно 20 000 грн. щомісячно, крім того оплачував послуги няні в розмірі 12000 грн., яка їй допомагала в догляді за дітьми, та оплачував медичне обслуговування дітей.

Спільне життя не склалось та шлюбні стосунки фактично припинено, проживають окремо. Неповнолітні діти залишились проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Після припинення спільного проживання, ОСОБА_4 почав надавати кошти в розмірі 3000 грн. на дитину, що є недостатнім. Так, діти з народження обслуговуються в приватній клініці «Амбулаторія Сімейної медицини Юлія» (вартість договору на одну дитину становить 35 000 грн.). Старший син ОСОБА_6 має діагноз ДЦП, правобічний геміпарез, у зв`язку з чим потребує постійної нейрореабілітації, щоденного ЛФК (курс становить 13820 грн., на рік потрібно 4 курси). Через необхідність займатись лікуванням старшого сина, вона вимушена наймати няню, яка в цей час доглядає за молодшим сином. Відповідно до рекомендацій лікарів діти потребують занять по плаванню (щорічний абонемент 13000 грн.).

Через відсутність вільних місць у державних дошкільних закладах освіти, діти відвідуватимуть приватний дитячий садок «Magic Wood» (19 000 грн. щомісячно на двох дітей, 10000 грн. щорічний внесок на двох дітей, 120 грн. щоденне харчування). Крім того її щомісячні витрати на дітей: на харчування близько 10 000 грн., на купівлю підгузків - 2644 грн., на засоби гігієни - 520 грн., на розвиток (пластилін, фарби, тощо) - 600 грн., зайняття малюванням - 2800 грн., на послуги перукаря - 400 грн., на придбання ліків. Щорічно на купівлю речей необхідно приблизно 16000 грн., причому зважаючи на здоров`я старшого сина, вартість його взуття значно перевищує вартість звичайного дитячого взуття. Діти потребують щорічного морського відпочинку. Зважаючи на потреби дітей є необхідність у стягненні з ОСОБА_4 аліментів на утримання старшого сина ОСОБА_8 в розмірі 13000 грн. та на молодшого ОСОБА_7 - 11 000 грн. щомісячно. Просила врахувати, що щомісячні витрати на дітей є значно більшими та набагато перевищують заявлений розмір аліментів. Станом на день подачі позову, вона самостійно забезпечує всі потреби дітей.

Крім того, вона як мати дітей має право на утримання на підставі ст.84 СК України. Зважаючи на те, що молодшому сину не виповнилось три роки, а старший син за станом здоровя потребує щоденної реабілітації, вона позбавлена можливості працювати. Тому потребує допомоги, відповідач має змогу та зобовязаний сплачувати аліменти на її утримання до досягнення сином ОСОБА_9 трьох років в розмірі 5000 грн. (до 04 лютого 2022 року) та до досягнення сином ОСОБА_8 шести років в розмірі 6000 грн. (до 13 березня 2023 року).

Вказала, що ОСОБА_4 не є платником аліментів на інших осіб, має професію оператор-постановник, вартість одного дня зйомки оплачується в розмірі 3000 грн. і більше. Він офіційно працює в ПАТ «Телеканал Інтер», є оператором програми «Вещдок» та знімає три програми на місяць, заробітна плата становить 40 000 грн. Одночасно відповідач бере участь у зйомках відомих проектів, таких як «Орел и Решка», документального фільму, рекламних роликів, нового шоу про подорожі. Приблизна вартість такої роботи становить 15000 грн. за три дні. Крім того, в 2016 році ОСОБА_4 придбав житло вартістю 1 094 288 грн., має у власності автомобіль БМВх1 вартістю 600 000 грн., здає в оренду квартиру за 9000 грн. щомісячно, має у приватній власності житловий будинок в м.Миронівка Київської області.

Просила суд стягнути з:

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13 000 грн. до досягнення дитиною повноліття;

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 11 000 грн. до досягнення дитиною повноліття;

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 6000 грн. до досягнення сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 5000 грн. до досягнення сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме до 04 лютого 2022 року;

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу;

допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.

10 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позов. Непогоджуючись з позовом ОСОБА_4 вказав, що після припинення спільного проживання він надавав матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, значно більшу, ніж вказала ОСОБА_1 у позові, та надалі також буде допомагати, в тому числі щодо реабілітації сина ОСОБА_8 , який хоч і має діагноз ДЦП, правобічний геміпарез, але не в такій тяжкій формі. Діти ніколи постійно не обслуговувались в приватній клініці, а лиш час від часу звертались туди за консультацією. Власниця цієї клініки є подруга позивачки. Він ніколи не погоджував медичне обслуговування в будь-якій приватній клініці. Вважає заявлені витрати на дітей значно завищеними. Просив врахувати, що договори на відвідування дітей приватного садочку не підписані, а молодшому сину всього лиш один рік та ОСОБА_1 просить стягнути витрати на своє утримання до досягненням сином трирічного віку. Зазначив, що позивачка заявила взаємовиключні вимоги. Так, вона просить стягнути аліменти на її утримання, одночасно включає до витрат на дітей відвідування приватного садочку та послуги няні. На його переконання, або ОСОБА_1 не працює і повністю приділяє увагу дітям, або вона наймає няню і йде працювати.

Оскільки у сина ОСОБА_8 наявна найлегша форма ДЦП, яка не повязана з тяжкими парезами чи іншими розладами, то позивачка не має права на її утримання до досягнення дитиною шести років. При визначенні розміру аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років (молодший син ОСОБА_7 ) просив врахувати прожитковий мінімум в розмірі 2197 грн.

Він працює в ТОВ «Інтер Профі» оператором-постановником за цивільно-правовим договором, за останні шість місяців його дохід склав 141 370 грн., що за місяць становить 23 561 грн. Зважаючи на його зайнятість, дохід не є стабільним та варіюється кожного місяця. Інших доходів, які вказала позивачка, він не має. Хоча час від часу є додаткові зйомки, за які він отримує приблизно 3000 грн. на день, але такі зйомки тривають всього кілька днів, тому заробіток є значно нижчим, ніж вказала ОСОБА_1 . Також він не має доходу від здачі квартири в оренду, оскільки дана квартира не належить йому, а є власністю його батьків.

Квартиру, на яку посилається ОСОБА_1 , було проінвестовано ще до укладення шлюбу за особисті заощадження, а на даний час там стан «після будівництва». Автомобіль БМВх1, 2012 року випуску, придбаний в 2017 році, та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_1 , а він взагалі користується громадським транспортом.

Зазначив, що багато подорожував останні років п`ять тому в рамках зйомок проекту «Орел и Решка», тобто це був не відпочинок за його рахунок, а фактично службові відрядження. За останні два роки він відвідав не більше п`яти країн, так як більше часу намагався проводити з родиною, приділяти увагу вихованню дітей. Саме тому він перейшов на роботу в м.Києві, яка не пов`язана з постійними відрядженнями. З ОСОБА_1 вони не вели розкішний спосіб життя, а відпочивали всього три дні у ОСОБА_12 (мешкали у знайомих), у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Враховуючи своє матеріальне становище, просив суд стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 3500 грн., на сина ОСОБА_15 в розмірі 2500 грн. та аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 2500 грн. до досягненням ОСОБА_9 трьох річного віку. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.

21 серпня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивачка вказала, що ОСОБА_4 на потреби дітей перерахував їй у січні 2020 року 21 942 грн., а офіційний дохід за цей місяць становив 14726 грн. Тому його фактичні доходи є значно вищими, ніж офіційні, що також підтверджується можливістю придбати нову квартиру в м.Києві, новий автомобіль, можливістю багато подорожувати. Прізвище відповідача є в титрах багатьох передач. Зазначила, що для визначення розміру аліментів враховується наявність нерухомого та рухомого майна, а не отримання від такого майна доходу. Титульними власниками квартири в м.Києві є дійсно батьки відповідача, але фактично квартирою розпоряджається ОСОБА_4 , в тому числі домовляється щодо здачі квартири в оренду. В даній квартирі вони також деякий час проживали. Автомобіль з липня 2020 року перебуває в її користуванні.

Вважає, що при розгляді справи про стягнення аліментів, вона не зобов`язана доводити наявність та кількість витрат, оскільки право на аліменти є імперативним. Наведений нею перелік витрат є приблизним для кращого розуміння дійсних потреб дітей. Оскільки старший син є дитиною з особливими потребами та протипоказаннями до щеплень, тому влаштувати його в державний садочок складно і саме тому вона користується послугами няні з вересня 2019 року. Зважаючи на стан здоров`я ОСОБА_8 , його постійна потреба у реабілітаційних заходах, приписи закону, вона має право на утримання до досягнення дитиною шести років. Просила суд задоволити позов.

01 вересня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_4 . Зазначив, що жодних неофіційних доходів він не має, коштів понад свої доходи позивачу не перераховував. Від кого надходять інші кошти йому не відомо. Раніш у нього були інші доходи, а на даний час нові умови зумовлені також коронавірусною інфекцією. За перші роки їх спільного проживання була придбана машина та народили першу дитину в приватній клініці, але на той час в нього були ще певні заощадження. У подальшому жодних значних покупок вони не робили і друга дитина народжувалась у державному пологовому будинку. Час від часу вони дійсно відвідували приватні клініки, що не мало систематичного характеру, за власні кошти (не службові поїздки) вони подорожували всього кілька разів. В реабілітації їх старшого сина він завжди був готовий допомагати і приймати безпосередньо участь, але позивачка відмовляється від такої допомоги.

У судовому засіданні 31.08.2021 позивачка та представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні 31.08.2021 відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнали в частині. Просили суд задовольнити позов з урахуванням поданого відзиву.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 25 лютого 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Печерському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т.1 а.с.13).

Батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, т.1 а.с.14).

Батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, т.1 а.с.15).

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З пояснень сторін встановлено, що на час розгляду справи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживають окремо, неповнолітні діти проживають та перебувають на утриманні ОСОБА_1 . Після припинення шлюбних відносин між подружжям склались неприязні та напружені відносини. Батько ОСОБА_4 перераховував кошти на утриманні дітей, але сторони по справі не можуть погодити розмір щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

При вирішенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує вік дітей, потребу їх засобах гігієни (підгузки, шампуні, мило, тощо), різноманітності харчування, витрати направлені на розвиток, витрати на придбання одягу, витрати на купівлю ліків, витрати на няню, витрати на оздоровлення та фізичного розвитку (басейн, тощо), витрати на бензин. Дані витрати підтверджені поданими квитанціями, чеками, договорами (т.1 213-225, т.4 а.с.24-250). Серед вказаних вище квитанцій та чеків, суд не враховує подані позивачем квитанції з ресторанів, оскільки дані витрати не є необхідними щомісячними витратами на дітей, а лише додатковими за умови можливостей та бажань їх батьків. Квитанції щодо придбання товарів для ремонту суд до уваги не бере, оскільки з них не можливо встановити де саме робився ремонт, для кого, та ці витрати не є щомісячними витратами на дітей.

З матеріалів справи вбачається, що старшому сину сторін ОСОБА_8 , 2017 року народження, встановлено діагноз ДЦП, правобічний геміпарез. Дитина потребує постійного медичного нагляду, триваючої та вартісної реабілітації для покращення фізичного стану, всебічного розвитку. Дана обставина визнавалась сторонами при розгляді справи та підтверджується численною медичною документацією, поданою позивачем (т.1 а.с.21-24, 53-58, 145-155, 185-208, т.2 а.с.26-29).

При розгляді справи позивач стверджував про імперативність її права на стягнення аліментів, суд погоджується з такими доводами позивача, оскільки з нею проживають неповнолітні діти. Разом з тим, суд вважає, що при вирішенні справ про стягнення аліментів позивач зобов`язаний також довести бажаний розмір аліментів, а не лише вказати певний розмір, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дітей та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Суд критично оцінює посилання позивача як на обґрунтування заявленої суми аліментів на постійне обстеження дітей в амбулаторії сімейної медицини «Юлія» вартістю 70 000 грн. на рік на двох дітей (в середньому близько 6000 грн. на місяць), оскільки в матеріалах справи відсутня згода відповідача на таке обслуговування, зважаючи на вартість обслуговування, та заперечення відповідача такої обставини. У матеріалах справи наявні також докази обслуговування дітей в ТОВ «Медичний центр «Добробут поліклініка», КНП «ЦПМД Києво-Святошинської районної ради Петропавлівсько-Борщагівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини», НДСЛ «Охмадит», тощо.

Не приймаються до уваги доводи позивача про несення нею витрат на відвідування дитиною приватного садочку, оскільки подані договори не укладені між сторонами, діти садочку не відвідували, а пояснення позивача є лише припущенням побажання в майбутньому відвідування даного садочку. Крім того, враховуючи рівність батьківських прав та обов`язків, вартість навчання суд вважає необхідним погодження відповідача на відвідування дітьми такого дошкільного навчального закладу, а така згода відсутня та не підтверджена при розгляді справи (т.1 а.с.59-64). Також в матеріалах справи наявна довідка про фактичне проживання позивача з дітьми в м.Чернівці (т.2 а.с.25).

Суд також враховує матеріальний стан батька дітей ОСОБА_4 .

Так, у добровільному порядку ОСОБА_4 кожного місяця перераховував близько 7-10 000 грн. (т.1 а.с.142-144).

Згідно довідки ТОВ «Інтер-Профі» №11 від 30 липня 2020 року ОСОБА_4 з 01 січня по 30 червня 2020 року отримав дохід в розмірі 141 370 грн. (близько 24000 грн. на місяць) (т.1 а.с.137).

Згідно довідок ТОВ «Інтер Профі» - ОСОБА_4 за період з 01 січня по 31 грудня 2020 року отримав дохід 391710 грн. (32 643 грн. на місяць), та за період з 01 січня по лютий 2021 року - 28 904 грн. (29 452 грн. на місяць), за період з квітня по червень 2021 року - 88356 грн. (29 452 грн. на місяць) (а.с. 1 т.5, а.с.142-144, 163-165 т.2).

Підтвердженням платоспроможності відповідача є також витребувані судом виписки по рахункам, депозити (т.2 а.с.200-280, т.3 а.с.9-121, т.4 а.с.8-25).

ОСОБА_4 на праві власності належить нерухоме майно: однокімнатна квартира (загальна площа 55,4 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.25-31); житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т.2, а.с. 24).

Суд критично оцінює пояснення позивача щодо отримання додаткового доходу від здачі квартири в оренду, оскільки належних та допустимих доказів суду не подано. Договір оренди від 03 липня 2017 року не підписаний всіма сторонами, в тому числі ОСОБА_4 (т.1 а.с.33-38), а квартира на праві власності не належить відповідачу (згідно витягу з Державного реєстру правочинів №10544061 від 22 жовтня 2011 року - ОСОБА_16 , т.1 а.с.138). Тимчасове проживання сторін в даній квартирі не може ототожнюватись з повним розпорядженням квартирою відповідачем, в тому числі отримання орендної плати та витрачання її у власних цілях.

Автомобіль БМВ х1, державний номерний знак НОМЕР_3 , хоч і зареєстрований за ОСОБА_4 (т.1 а.с.39), але на час вирішення справи перебуває в користуванні ОСОБА_1 , що визнавалось сторонами при розгляді справи.

Посилання позивача на численні подорожі ОСОБА_4 за кордон, народження старшого сина в приватному медичному закладі ТОВ ЛДЦ «Адоніс Плюс», купівля автомобіля, внесення основної частини коштів за нову кватиру, оскільки дані обставини існували до народження старшого сина ОСОБА_8 та до укладення шлюбу (з 2016 року по 2019 рік) (т.1 а.с.29, 177-178). Разом з тим, останні роки відповідач таких витрат не робив. Подані позивачем роздруківки з мережі інтернет щодо подорожей відповідача датовані за 2017, 2018, 2019 роки (т.1 а.с.65-117, а.с.181 т.2). Суд враховує, що більшість подорожей ОСОБА_4 є його службові відрядження (т.2 а.с.64-68, 115-132). При вирішенні спору суд зобов`язаний враховувати дійсний матеріальний стан платника аліментів, а не матеріальний стан, який існував кілька років тому.

Таким чином судом встановлено, що малолітні діти сторін на даний час проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач офіційно працює, отримує дохід близько 30 000 грн., має нерухоме майно.

Беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати неповнолітніх дітей, враховуючи положення норм законодавства, що регулюють дані відносини сторін у даній справі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_8 - 8000 грн. (враховуючи особливості стану здоров`я дитини та необхідність в постійній реабілітації) та Луки - 6000 грн, оскільки саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, враховуючи рівні обов`язки батьків, на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Визначений розмір аліментів відповідає інтересам дітей, а також засадам розумності та справедливості.

Доводи позивача про те, що позивач несе значні витрати на утримання дітей, судом не приймаються до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що вона несе витрати на дітей у розмірі 48000 грн на місяць.

Як зазначалось вище на обґрунтування понесених витрат позивачем надано до матеріалів справи копії квитанцій, проте указані квитанції не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі та безапеляційні докази на підтвердження понесених позивачем витрат на утримання дітей у розмірі 48000 грн, оскільки з них не можливо встановити, яка з указаних у квитанціях сума була витрачена саме на утримання дітей, а тому апеляційний суд погоджується з посиланням суду першої інстанції про те, що дані докази не можуть бути прийняті до уваги.

Доводи позивача про те, що відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, тому має сплачувати аліменти у розмірі 24000 грн на утримання спільних дітей, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку позивачем не доведено обставин понесених нею витрат на утримання дітей саме у розмірі 48000 грн на місяць.

Крім того суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм до 6 років: з 1 січня - 1921гривень, з 1 липня - 2013гривень, з 1 грудня - 2100гривень.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Отже, визначений судом розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Загальної декларації прав людини встановлено, що материнство і дитинство дають право на особливе піклування і допомогу.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Сімейний кодекс України встановлює право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 СК України держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька.

Відповідно до положень ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 77 та 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що разом з ОСОБА_1 проживають неповнолітні діти, старший син ОСОБА_6 має вади фізичного розвитку, а молодшому сину ОСОБА_7 не виповнилось трьох років. За таких обставин позивачка має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Доводи позивача, що вона має право на окремо визначені аліменти на двох дітей (до досягнення однією дитиною трьох років та до досягнення іншою дитиною шести років) суд оцінює критично, оскільки ст.84 СК України надається матері дитини право на утримання за певних умов, але не вказується на обов`язок суду за наявності двох дітей визначити такі аліменти окремо на кожну дитину.

Як вказувалось вище сторони по справі є батьками малолітніх дітей, відповідач є працездатним, має середньомісячний дохід 30 000 грн., з якого суд визначив аліменти на утримання дітей в загальному розмірі 14 000 грн. щомісячно, інші особи на утриманні у нього відсутні.

Заперечуючи проти позову в цій частині під час розгляду справи, відповідач жодним чином не спростував доводів позивача щодо можливості надання їй матеріальної допомоги, обмежившись лише тим, що визнає позов в цій частині лише в розмірі 2500 грн.

Суд при розгляді даної справи враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 08 травня 2019 року в справі № 184/1033/17 (провадження № 61-44856 св 18), в якій Верховний Суд поклав обов`язок спростування можливості надання матеріальної допомоги дружині, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, саме на відповідача. Установивши, що позивач, на вихованні та утриманні якої перебуває дитина, має право на матеріальну допомогу від батька дитини - відповідача, а останній не довів відсутності у нього можливості надавати таку допомогу у визначеному позивачем розмірі, суд першої інстанції, керуючись ст. 75 СК України, дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною, яка перебуває на її утриманні, трьох років.

Крім того, стягнення коштів на утримання дитини (аліменти) та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку є окремими інститутами сімейного права і мають окреме правове регулювання, відтак виконання обов`язку щодо утримання дитини не звільняє відповідача від обов`язку утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

При вирішенні спору в цій частині, суд враховує, що аліменти в заявленому позивачем розмірі 11000 грн., який вона обумовлювала фактично лише наявністю в неї права на таке утримання, суд вважає необґрунтовано завищеним, оскільки позивач зобовязаний доводити бажаний розмір аліментів. Враховуючи прожитковий мінімум на працездатну особу на 2021 рік, дохід відповідача, наявність стягнених аліментів на дітей, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково, а саме в розмірі 3000грн., оскільки такий розмір аліментів є обґрунтованим, достатнім, справедливим, таким, що може забезпечити потреби позивача.

Зазначений розмір аліментів на утримання дружини та присуджені аліменти на утримання дітей у сукупності є приблизним від 50 % заробітку (доходу) відповідача, а отже після утримання аліментів із заробітної плати у його розпорядженні залишатиметься достатня сума на власні потреби.

Оцінюючи подані суду докази в системному зв`язку з доводами сторін у справі, суд виходить із принципу охорони державою материнства і дитинства, які надають право на особливе піклування та допомогу, та оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що відповідач має реальну можливість не лише сплачувати аліменти на утримання дитини, але й надавати матеріальну допомогу дружині по догляду за дитиною до шести років, що ним не спростовано під час розгляду справи судом.

Щодо витрат на правову допомогу.

Позивачем подано до суду першої інстанції розрахунок судових витрат, до якого додані копія договору про надання правової (правничої) допомоги, квитанції про оплату, копію акту приймання-передачі послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати за надання правничої допомоги, суд виходить зі складності і обсягу справи, виконаних робіт, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням умов договору про надання правової (правничої) допомоги, актів приймання-передачі послуг, та приходить до висновку про часткове задоволення вимог в розмірі 10800 грн., в іншій частині суд відмовляє за недоведеністю.

Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2018 року № 910/23210/17 зазначив, що види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і вимогам процесуального кодексу. Відповідно до ст. 632 ЦК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна з умов договору при його укладенні. Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду та іншій стороні спору можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

У постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суду, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити їх повністю або частково.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За таких обставин з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 2522,40 грн..

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 81, 84, 181, 182, 191 Сімейного Кодексу України, статтями 10, 13, 247, 258, 263, 267, 273, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дітей- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 8000,00 (вісім тисяч) грн. щомісячно, починаючи з 08 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 6000,00 (шість тисяч) грн. щомісячно, починаючи з 08 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 3000,00 (три тисячі) грн. щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестирічного віку, починаючи з 08 липня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10800,00 (десять тисяч вісімсот ) грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір у сумі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп. в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Враховуючи складність справи складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.10.2021.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.В. Дубас