ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 628/3245/20

провадження № 22ц/818/3231/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В. Б.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2021 року у складі судді Волчек О.О.

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2014 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений на інтернет сторінці банку, до умов якого приєднався відповідач, підписавши заяву про приєднання та заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, якою він погодився на одержання кредиту та його умови, в результаті чого банк встановив клієнту відновлювальну кредитну лінію в розмірі 13 000,00 грн на строк 36 місяців з процентною ставкою 28% на картковий рахунок з використанням платіжної картки.

Зазначив, що відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2020 року виникла прострочена заборгованість за кредитом, а саме загальна сума заборгованості за основним боргом (кредитом) 12 976,03 грн, сума заборгованості за процентами за користування кредитом 1340,94 грн, розмір комісії 14,00 грн, розмір 3% річних (згідно статті 625 ЦК України) на суму простроченого кредиту 75,52 грн, розмір 3% річних (згідно статті 625 ЦК України) на суму нарахованих та несплачених процентів 11,33 грн, а разом - 14 417,82 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитом за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) у загальному розмірі 14 417,82 грн, а також судовий збір - 2102,00 грн.

Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якій просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове, задовольнивши вимоги банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що між банком та відповідачем дійсно був укладений договір № 899797 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки саме 22 липня 2014 року. Рахунок за цим договором був відкритий на умовах тарифного пакету «зарплатний». Кредитний ліміт за цією карткою встановлений не був, тобто відповідач не користувався кредитними коштами за цією карткою. Вказав, що 13 квітня 2016 року відповідач звернувся до банку саме з метою отримання кредиту шляхом підписання заяви про приєднання та заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), якою він погодився на одержання кредиту та його умови, в результаті чого банк встановив клієнту відновлювальну кредитну лінію в розмірі 13 000,00 грн на строк 36 місяців з процентною ставкою 28% на картковий рахунок з використанням платіжної картки. Посилався на те, що за обома договорами був відкритий лише один розрахунковий рахунок, яким і користувався відповідач. До суду був наданий лише договір від 13 квітня 2016 року з тієї причини, що вимоги позовної заяви стосувалися саме кредитних взаємовідносин, що почали перебіг саме з моменту укладення заяви про приєднання. Вважав, що описки в датах, що містяться в позові, пояснюються людським фактором.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду змінити.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано невідповідністю в вказаних позивачем у позовній заяві деяких дат з датами, зазначеними в наданих до позову документах, що унеможливлювало прийняття правильного вирішення спору.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 квітня 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання № 899797 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Пунктом 5.1 цієї заяви передбачено, що підписанням цієї заяви про приєднання клієнт домовляється з банком викласти укладений між ними договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № 899797 від 22 липня 2014 року, рахунку № НОМЕР_1 в новій редакції, викладеній/закріпленій в цій заяві.

Як вбачається з пункту 6.2 заяви клієнт просив банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок № НОМЕР_1 .

Із пункту 6.3. заяви вбачається, що банк встановив наступні максимальні параметри кредитування: бажаний розмір кредиту - 13 000,00 грн; максимальний розмір кредиту - 35 000,00 грн; строк кредитування 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк.

Пунктом 6.6 заяви встановлено, що відсоткова ставка за кредитом є фіксованою і складає 28% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках користування кредитними коштами протягом грейс-періоду; 0,001 % річних за користування кредитними коштами протягом грейс-періоду у випадках безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору. Плата (комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0,00 % процентів.

Пунктом 6.7 заяви передбачено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 0% від суми заборгованості за кредитом (сплата якої не прострочена), визначеної за звітній (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу.

Пунктом 6.9 заяви передбачено, що комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит 0% від суми таких коштів, яка сплачується при знятті вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах/ у касах банку (касах інших банків) з використанням платіжного терміналу.

Таким чином, банк надав ОСОБА_1 строковий кредит в сумі 13 000,00 грн на строк 36 місяців з 13 квітня 2016 по 13 квітня 2019 року шляхом відкриття кредитної лінії на кредитній картці на споживчі цілі в обмін на обов`язок позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 28,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом у визначені строки.

Як передбачено вимогами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з позовної заяви Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» зазначив, що станом на 30 листопада 2020 року у ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість за кредитом, а саме загальна сума заборгованості за основним боргом (кредитом) 12 976,03 грн, сума заборгованості за процентами за користування кредитом 1340,94 грн, розмір комісії 14,00 грн, розмір 3% річних (згідно статті 625 ЦК України) на суму простроченого кредиту 75,52 грн, розмір 3% річних (згідно статті 625 ЦК України) на суму нарахованих та несплачених процентів 11,33 грн, а разом - 14 417,82 грн.

Як доказ розміру заборгованості відповідача банк до суду першої інстанції надав копію договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23 квітня 2016 року, заяву про приєднання № 899797 від 13 квітня 2016 року, розрахунок заборгованості, а до суду апеляційної інстанції - копію заяви-анкети на відкриття рахунку фізичній особі, видачу платіжної картки від 22 липня 2014 року та копію договору № 988797 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 22 липня 2014 року.

Проте, дійсний розмір заборгованості за кредитом неможливо визначити без графіку платежів, виписки за рахунком та належного розрахунку.

З наданого банком розрахунку неможливо встановити, яка сума чергового платежу за кредитом, що підлягала сплаті за графіком погашення. Також, не вбачається, за якою процентною ставкою здійснено нарахування процентів за користування кредитом та на яку суму її нараховано.

З цього розрахунку вбачається, що банком нараховано відповідачу комісію з 06 жовтня 2014 року по 28 червня 2020 року, хоча умовами договору комісія складає 0,00%.

У матеріалах справи взагалі відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що у позичальника ОСОБА_1 на час пред`явлення позову існувала заборгованість за кредитним договором саме у вказаному в позовній заяві розмірі.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У даній справі банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду першої інстанції розрахунок заборгованості. Проте, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивачем не надано виписки по особовому рахунку, з якого б вбачався рух коштів позичальника.

Верховний Суд 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року № 6-16цс15.

За відсутності первинних банківських документів, а саме: виписки за особовим рахунком боржника, графіку платежів неможливо перевірити розмір заборгованості.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які давали б змогу суду встановити наявність та розмір заборгованості, яку він просив стягнути з відповідача, а тому розмір боргу, заявлений банком до стягнення, є таким, що не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 417,82 є недоведеними.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості, однак з мотивів, наведених вище.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково, однак по суті позовних вимог оскаржуване заочне рішення залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи в апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.