КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9068/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Київ

Справа № 759/3138/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року, постановлену у складі судді Миколаєць І.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення (повернення) грошових коштів,

встановив:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення (повернення) грошових коштів у розмірі 18 150 грн. повернуто скаржнику.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки фактично судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву заявнику оскаржуваною ухвалою від 28 липня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що адвокат Кравченко О.М., додаючи ордер на представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , в графі «Назва органу, у якому надається правова допомога» вказав «судових та правоохоронних органах», однак не вказав конкретний орган державної влади, зокрема назву конкретного суду, до якого подається заява. Таким чином, долучений адвокатом Кравченко О.М. ордер не може вважатися таким, що відповідає законодавству.

Тому суд вважав, що підлягає застосуванню положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, згідно з яким заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2020 року адвокат Кравченко О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення (повернення) грошових коштів.

На підтвердження своїх повноважень як представника позивача ОСОБА_1 адвокатом Кравченко О.М. до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги № 2-04/11/19 від 04.11.2019 року, укладеного між ним та позивачем, та копію ордеру серії КС №075527 від 04.11.2019 року, виданого на підставі цього договору.

У вказаному ордері зазначено, що адвокат надає допомогу у судових та правоохоронних органах.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 якого під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 зазначеного Закону, відповідно до частин 1-3 якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, згідно з якою Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, встановлено реквізити ордера, серед яких «Назва органу, у якому надається правова допомога адвокатом» із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». З наведеного слідує, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога». Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що згідно з обставинами справи № 9901/847/18, по якій була прийнята постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року , у доданому до позову ордері на надання правової допомоги в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» було зазначено: «В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування».

Натомість у даній справі № 759/3138/20, що переглядається, в ордері на надання правової допомоги, доданому до позовної заяви, в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» вказано: «судових та правоохоронних органах».

Тобто у справі № 9901/847/18 у ордері на надання правової допомоги у вищезгаданій графі взагалі були відсутні відомості про судові органи, тоді як у даній справі № 759/3138/20 зазначено про надання адвокатом правової допомоги в судових органах, що у даному випадку є достатнім для висновку про наявність у адвоката Кравченка О.М. права на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

Вказаний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/847/18, з огляду на те, що у даному випадку скаржником дотримано вимоги Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, оскільки вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається в судових органах є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 361/4347/17, у постанові від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 757/30150/19, у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 362/2006/19.

Таким чином, ордер на надання правової допомоги від 04 листопада 2019 року серія КС № 075527 містить обов`язкові реквізити, передбачені Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 та типовою формою ордеру, а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повернення позовної заяви згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справах: «Walchli v. France» від 26 липня 2007 року, «TOB «Фріда» проти України» від 08 грудня 2016 року).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пунктом 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув, не у повному обсязі врахував висновки Верховного Суду та помилково повернув позовну заяву позивачу на підставі п. 1. ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки у ордері вказано про надання адвокатом правової допомоги в судових органах, на підтвердження чого надано також договір про надання правової допомоги, в якому зазначено, що адвокат Кравченко О.М. має право представляти інтереси ОСОБА_1 «в усіх судах України», що в цьому випадку є достатнім для висновку про наявність у ОСОБА_2 права на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.