печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

головуючий суддя Батрин О.В.,

секретар судових засідань Шевченко Т.В.

справа № 757/46220/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: ОСОБА_2

відповідач 2: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волкова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волкової Анастасії Олександрівни про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди,

представник позивача - ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волкової А.О. про визнання договору позики від 15 листопада 2018 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем 1 - ОСОБА_2 , недійсним, стягнути з відповідача 1 завдані йому збитки в подвійному розмірі в сумі 380 000 євро та 1 000 000 грн. моральної шкоди, зобов`язати відповідача 2 скасувати нотаріальну реєстрацію заяви на ім`я ОСОБА_2 про отримання ним від відповідача 1 15.11.2018 року грошових коштів в розмірі 330 000 євро, зареєстрованої в реєстрі за № 1035.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.2018 року в м. Києві між ним та відповідачем 1 - ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позивач зобов`язаний повернути відповідачу 1 грошові кошти в розмірі 330 000 євро строком до 12 червня 2019 року, встановивши графік повернення коштів. Передачу коштів було засвідчено нотаріально завіреною відповідачем 2 - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою А.О. заявою від 15.11.2018 року про отримання позивачем ОСОБА_1 від відповідача 1 - ОСОБА_2 330 000 євро позики.

Позивач зазначає, що договір позики був укладений під впливом обману з боку відповідача 1 - ОСОБА_2 при обставинах того, що у 2018 році відповідач 1 дізнався від позивача про те, що останній мав намір продати свій бізнес - виробництво компонентів для миючих засобів, яке було розміщене на підприємстві з організаційно-правовою формою ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» (колишня назва ТОВ «Капахім Україна»), власником цього бізнесу була дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .. Однак, оперативне управління та повне розпорядження бізнесу здійснює він. Крім того, що відповідач 1 - ОСОБА_2 вирішив скористатись обставинами тяжкого майнового стану позивача та заволодіти його коштами шахрайським способом. Для цього відповідач 1 запропонував позивачу допомогу у продажу та знаходженні покупця на бізнес, який належить його дружині. Позивач погодився на пропозицію відповідача 1 та доручив йому пошук покупця. На виконання намірів, у травні 2018 року відповідач 1 - ОСОБА_2 повідомив позивача, що він начебто знайшов зацікавленого покупця і в цей же час відповідач 1 висловив бажання в отриманні гарантій оплати за виконану ним роботу - оформлення переходу до нього частки в розмірі 15% у статутному фонді ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» з наступним викупом цієї частки особисто позивачем за 330 000 євро. Оскільки він був завантажений іншими бізнесовими справами, був зацікавлений у продажу бізнесу та довіряв відповідачу 1 - ОСОБА_2 , то погодився на його вимоги. Угодою від 07.06.2018 року відповідач 1 став власником 15% статутного фонду ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ». Відповідач 1 ОСОБА_2 , не бажаючи платити податки із доходу, отриманого від продажу позивачу своєї частки у статутному фонді ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ», почав тиснути на позивача, змушуючи його приховати купівлю-продаж частки у статутному фонді удаваною угодою позики. Позивач зазначає, що піддався тиску з боку відповідача 1 та всупереч своїй волі уклав з ним договір позики без № від 15 листопада 2018 року, одночасно з угодою відступлення ним частки у статутному фонді ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» на користь позивача, а саме на його дружину. Крім укладеного договору на вимогу відповідача 1 позивач надав йому ще й нотаріально завірену заяву від 15.11.2018 року про отримання останнім від відповідача 330 000 євро позики. При цьому, відповідач 1 зазначив, що надасть позивачу доступ до зацікавленого покупця на бізнес після оплати авансу. Станом на 20.01.2019 року позивач передав відповідачу 1 190 000 євро в рахунок повернення коштів за договором позики, що було засвідчено нотаріально завіреними довідками. Після чого позивач звернувся до відповідача 1 з пропозицією надати доступ до покупця бізнесу, оскільки всі його попередні умови перший виконав, однак відповідач 1 ухилився від відповіді. Позивач відмовився виконувати залишкову частину договору позики в сумі 140 000 євро, вважаючи, що договір позики від 15.11.2008 року є удаваним, недійсним з підстав введення його в оману.

Ухвалою суду від 29.08.2019 року позов залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків, а саме для надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (т. 1 а.с. 19).

Після усунення недоліків (т. 1 а.с. 22) ухвалою суду від 20.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання на 06.12.2019 року (т. 1 а.с. 23).

Постановою Київського апеляційного суду від 15.01.2020 року апеляційну скаргу відповідача 1 - ОСОБА_2 на ухвалу суду від 20.09.2019 року про відкриття провадження в справі залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20.09.2019 року про відкриття провадження в справі залишено без змін (т. 1 а.с. 66-69).

23.10.2019 року відповідачем 1 - ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив щодо позовних вимог та вважає, що метою подання ОСОБА_1 позову є намагання зупинити розгляд цивільної справи № 216/4088/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з нього суми боргу за договором позики від 15.11.2018 року, яка перебуває на розгляді в Центрально-Міському суді м. Кривого Рогу. Крім того, у такий спосіб позивач намагається відстрочити повернення ним боргу та виконання взятих на себе зобов`язань по сплаті штрафних санкцій за прострочення (т. 1 а.с. 77-95).

06.12.2019 року відповідачем 2 - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою А.О. подано письмові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких вона заперечує щодо пред`явлених до неї вимог, вказуючи що вимога до неї, як приватного нотаріуса, не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки вона, як нотаріус засвідчила лише підпис позивача на заяві від 15.11.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1035, не встановлюючи правовідносини, які склались між сторонами договору позики, не перевіряючи зміст заяви на відповідність обставинам, які склались між сторонами, про що безпосередньо вказано в посвідчувальному написі (т. 1 а.с. 97-98).

25.06.2020 року представником позивача подано клопотання про виклик свідків (т. 1 а.с. 131), які можуть підтвердити всі відомі їм обставини у справі та витребування доказів (т. 1 а.с. 132-133).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 26.06.2020 року, клопотання про виклик свідків задоволено, викликано до судового засідання свідків для їх допиту (т. 1 а.с. 145-146).

Ухвалою суду від 26.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.09.2020 року (т. 1 а.с. 148).

Ухвалою суду від 26.06.2020 року (т. 1 а.с. 149) витребувано докази у Кам`янській державній податковій інспекції Кам`янського управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області дані (довідку) про доходи ОСОБА_2 , одержані ним у 2016, 2017 та 2018 роках.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року (т. 1 а.с. 162) повторно витребувано докази у Кам`янській державній податковій інспекції Кам`янського управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

12.10.2020 року Головним управління ДПС України у Дніпропетровській області надано витребувані документи та інформацію про доходи ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 164-166).

05.11.2020 року відповідачем 1 - ОСОБА_2 подано заяву про розподіл судових витрат, за якою просив стягнути з позивача судові витрати в розмірі 27 930 грн., пов`язаних з наданням йому правничої допомоги (т. 1 а.с. 168-179).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача 1 - ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення позову, просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати в розмірі 27 930 грн., пов`язані з наданням правничої допомоги.

Відповідач 2 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волкова А.О. до суду не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином.

За таких обставин, суд розглянув справу у її відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Свідок ОСОБА_6 під час розгляду справи пояснила, що вона була присутня під час укладення між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем 1 - ОСОБА_2 спірного договору позики від 15.11.2018 року, однак при передачі грошових коштів у розмірі 330 000 євро, передбачених договором позики, вона не була присутня.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача 1 - ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_6 та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 15.11.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем 1 - ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач зобов`язався повернути ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 330 000 євро строком до 12 червня 2019 року відповідно до графіку повернення коштів (т. 1 а.с. 10-11).

Факт передачі коштів засвідчено нотаріально завіреною заявою від 15.11.2018 року про отримання позивачем від відповідача 1 - ОСОБА_2 суми позики в розмірі 330 000 євро, яка була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою А.О. та зареєстрована в реєстрі за № 1035 (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до п. 8 договору позики позичальник та позикодавець взаємно підтвердили один одному, що надання неправдивої інформації, а також невиконання взятих на себе за договором зобов`язань, відповідальність щодо яких не встановлена у цьому договорі, тягне правові наслідки, передбачені чинним законодавством України;

-взаємно стверджують один одному та повідомляють усіх заінтересованих у тому осіб, що:

-у момент укладення цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними;

-не визнані в установленому для того порядку недієздатними (повністю або частково);

-не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомлення його суті;

-розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором;

-при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними;

-договір укладається ними у відповідності із їхньою справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску;

-договір укладається на вигідних для учасників правочину умовах і не є результатом впливу тяжких обставин;

-правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним);

-цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним);

-володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно зрозуміти сутність договору позики, свої права та обов`язки за ним;

-цей договір вчиняється сторонами за згодою подружжя позичальника та позикодавця.

Відповідно до протоколу загальних зборів ТОВ «Капахім України» № 07/06-2018 від 07.06.2018 року відповідач 1 - ОСОБА_2 став власником 15% статутного фонду ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» (Колишня назва ТОВ «Капахім Україна») (т. 1 а.с. 14-16).

На підставі договору купівлі-продажу (відступлення) від 15.11.2018 року відступлено частку відповідача 1 - ОСОБА_2 у статутному фонді ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» на користь дружини позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 134-137).

14.12.2018 року на виконання умов договору позики ОСОБА_1 передано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 50 000 євро, 26.12.2018 року - 50 000 євро, 18.01.2019 року - 50 000 євро, 26.02.2019 року - 40 000 євро, про що свідчать нотаріально засвідчені приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Савченко С.А. заяви ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 84, 85).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що спірний договір позики від 15.11.2018 року був укладений під впливом обману з боку відповідача 1 - ОСОБА_2 , що є підставою для визнання спірного договору позики недійсним.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6, частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1, 2 цієї статті).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частинами першою та другою статті 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині першій цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у частинах першій-третій, п`ятій та шостій статті 203 ЦК України.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення.

Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст. 76, 77 ЦПК України.

Водночас, позивач, пред`явивши позов про визнання недійсним договору з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, та виклавши при цьому обставини і посилання на наведені правові норми, не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність умислу в діях відповідача щодо введення позивача в оману стосовно обставин, які впливали на вчинення спірного договору позики, наявності умислу в діях відповідача, істотності значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і самого факту обману.

Натомість, досліджуючи оспорюваний договір, судом встановлено, що при його підписанні позивач підтвердив дійсність намірів при його укладенні, своє розуміння значення і умов цього правочину та його правові наслідки, а також те, що вказаний правочин не приховує іншого правочину (не є удаваним) і спрямований на створення відповідних правових наслідків та при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ним.

При цьому, умови договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у графіку повернення грошей, зазначеному у п. 2 договору позики.

Внаслідок відображення у графіку повернення грошей, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість введення в обман позивача щодо обставин, які мають істотне значення.

Крім того, як встановлено судом, отримавши грошові кошти у розмірі 330 000 євро, позивач ОСОБА_1 станом на 20.01.2019 року повернув відповідача 1 частину суми позики у розмірі 190 000 євро, тобто позивач чітко розумів всі умови договору позики, ніякого обману ним виявлено не було та підтверджує власне волевиявлення позивача на укладення договору позики та отримання ним грошових коштів у зазначеному розмірі.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що позивачем не доведено наявності умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, а також самого факту обману, суд приходить до висновку про відсутність підстав визнавати договір позики недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України.

Посилання позивача, що відповідач 1 скористався обставинами тяжкого майнового стану позивача та договір позики є лише засобом обману для заволодіти коштами останнього шахрайським способом, суд не бере до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до протоколу загальних зборів ТОВ «Капахім України» № 07/06-2018 від 07.06.2018 року було погоджено продаж ОСОБА_7 частини частки у статутному (складеному) капіталі ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» (Колишня назва ТОВ «Капахім Україна») у розмірі 9 281 464,45 грн., що становить 15% статутного фонду товариства та відповідає 15% голосів при голосуванні на загальних зборах учасників товариства за 9 281 464,45 грн. ОСОБА_8 .

Крім того, погоджено продаж ОСОБА_7 частини частки у статутному (складеному) капіталі товариства у розмірі 52 594 965,19 грн., що становить 85% статутного фонду товариства та відповідає 85% голосів при голосуванні на загальних зборах учасників товариства за 52 594 965,19 грн. ОСОБА_9

15.11.2018 року відповідач 1 передав належну йому частку у розмірі 15% статутного (складеного) капіталу ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» (Колишня назва ТОВ «Капахім Україна») ОСОБА_5 за 9 281 464,45 грн., що підтверджується актом приймання-передачі частки у статутному (складеному капіталі) ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» від 15.11.2018 року (а.с. 145).

Відповідно до протоколу загальних зборів ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» № 15/11-2018 від 15.11.2018 року було погоджено продаж ОСОБА_9 частини частки у статутному (складеному) капіталі ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» у розмірі 52 594 965,19 грн., що становить 85% статутного фонду товариства та відповідає 85% голосів при голосуванні на загальних зборах учасників товариства за 52 594 965,19 грн. ОСОБА_5 та погоджено прийняти ОСОБА_5 до складу учасників Товариства.

Вказане свідчить про те, що до 15.11.2018 року ані позивач, ані його дружина не мали ніякого відношення до ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» та спростовує доводи позивача про його намір продати свій бізнес у вигляді ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ», виникнення у відповідача 1 станом на травень 2018 року шахрайських намірів заволодіти коштами позивача шляхом пошуку покупця на бізнес, продажу корпоративних прав товариства та у подальшому укладенням засобом обману 15.11.2018 року спірного договору позики, здійснення тиску при укладення останнього.

Також внаслідок продажу своєї частки у статутному (складеному) капіталі ТОВ «СЛАВСИНТЕЗ» (Колишня назва ТОВ «Капахім Україна») у розмірі 9 281 464,45 грн., що становить 15% статутного фонду товариства ОСОБА_5 відповідач 1 - ОСОБА_8 набув 15.11.2018 року грошові кошти у розмірі 9 281 464,45 грн., що підтверджує його фінансову спроможність надання 15.11.2018 року у позику позивача грошових коштів у розмірі 330 000 євро.

Крім того, відповідно до листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 96168/04-36-70 від 06.10.2020 року згідно податкових декларацій платника єдиного-податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , загальна сума доходу по періодах склала: 2016 рік - 42 000,00 грн., 2017 рік - 689 000,00 грн., 2018 рік - 990 000,00 грн., тобто у відповідача 1 була реальна фінансова можливість надати позивачу позику у розмірі 330 000 євро (а.с. 164-165).

При цьому, суд звертає увагу, що вважаючи договір позики удаваним, що за змістом ч. 1 ст. 235 ЦК України може мати місце лише за умови вільної згоди усіх сторін на його укладання для приховання іншого правочину, позивач одночасно вказує на укладання ним договору позики внаслідок обману (ст. 230 ЦК України), що суперечить одне одному.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для визнання договору позики недійсним, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору позики від 15.11.2018 року задоволенню не підлягають.

Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди, оскільки останні є похідними від вимог про визнання договору позики від 15.11.2018 року недійсним.

Щодо вимог позову до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волкової А.О., суд зазначає таке.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

У ст. 1 даного Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Указана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року, справа № 519/77/18.

За встановлених обставин справи, зокрема відсутності встановлення порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою А.О. правил вчинення нотаріальної дії, позов до такого відповідача не підлягає до задоволення.

Крім того, приватний нотаріус Волкова А.О. засвідчила підпис позивача на заяві від 15.11.2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1035, не встановлюючи правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем 1 та не перевіряючи зміст заяви на відповідність обставинам, які склались між сторонами, про що зазначено в посвідчу вальному написі.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім цього, ч. 8 ст. 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем 1 - ОСОБА_2 та адвокатом Уханенко Л.Д. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги від 20.06.2019 року (а.с.172-174).

08.10.2019 року між тими ж сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.06.2019 року (а.с. 175).

03.11.2020 представник відповідача 1 - Уханенко Л.Д. подала до суду заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якої просила стягнути з позивача на користь відповідача 1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 27 930, 00 грн., на підтвердження яких надала суду копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.06.2019 року, копію Додаткової угоду № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.06.2019 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 05.11.2020 року, платіжне доручення від 28.09.2020 року про сплату відповідачем 1 на користь ОСОБА_4 суму за договором про надання правової допомоги від 20.06.2019 року та додаткової угоди, копію рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (а.с. 176-179).

Проте, суд вважає, що не підлягає стягненню з позивача на користь відповідача 1 витрати на правничу допомогу в частині оформлення та надіслання адвокатського запиту від 14.07.2020 року з додатками до Кам`янського відділу поліції Південного відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області у розмірі 1635,00 грн., підготування та подання апеляційної скарги клієнта на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019 року щодо оскарження територіальної підсудності, оплата судового збору за подання апеляційної скарги клієнта у розмірі 3770,00 грн., прибуття та представлення інтересів клієнта в Київському апеляційному суді, підготовка та подання процесуальних клопотань до апеляційного суду у розмірі 3905,00 грн., оскільки доказів на підтвердження надання вказаних послуг відповідачу 1 саме адвокатом Уханенко Л.Д. суду не надано.

Таким чином, з позивача на користь відповідача 1 підлягають стягненню витрати, понесені відповідачем 1 за надання правничої допомоги у розмірі 18 620,00 грн. (27 930,00 грн. - 1 635,00 грн. - 3 770,00 грн. - 3 905,00 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 202, 203, 207,215, 230, 526,598,599,610,611,626-628,638, 1046,1047,1049 ЦК України, ст. 13, 81, 82, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волкової Анастасії Олександрівни про визнання договору недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 18 620 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

відповідач 1: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

відповідач 2: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волкова Анастасія Олександрівна: АДРЕСА_3 .

Суддя О.В.Батрин