ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7079/21 Справа № 201/336/21 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 липня 2012 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Актабанк» укладений кредитний договір № /Т/973816. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги у відповідності до умов якого ПАТ «Актабанк» відступило шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки і договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору (далі за текстом - основні договори). Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором в сумі 211 045 грн., з яких: 95001 грн. - заборгованість за основним боргом; 44 грн. - заборгованість за процентами; 112500 грн. - заборгованість за комісією; 3500 грн. - штрафи, пені. На виконання п. 3.4. договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти позивач направив повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до баз персональних даних. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати кредитні кошти в передбачені кредитним договором строки.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму кредитної заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № /Т/973816 від 06 липня 2012 року в розмірі 95 001,00 грн. за основним боргом. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що внаслідок відступлення прав вимоги до нового кредитора, починаючи з 23 березня 2018 року перейшли всі права кредитора за основними договорами у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги. Крім того суд вказав, що позивач не довів належними та допустимими доказами позовну вимогу про стягнення щомісячної комісії в розмірі 2800,00 грн., оскільки ні позовна заява, ні умови кредитного договору, ні наданий розрахунок заборгованості не містять положень, які б вказували на підстави нарахування комісії та механізм її обрахування. До того ж недоведеними є вимоги в частині стягнення суми штрафів та пені у розмірі, оскільки вказана сума штрафних санкцій визначена загальною сумою, як в позові та і в розрахунку заборгованості, що перешкоджає окремо перевірити правильність нарахування кожної складової.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, так останній платіж було здійснено 05 липня 2017 року, тоді як із позовом позивач звернувся 13 січня 2021 року. Крім того, апелянт вказує, що позивач не довів відступлення ПАТ Актабанк право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 ..

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 06 липня 2012 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Актабанк» укладений кредитний договір № /Т/973816, за яким банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100 000 грн., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісій, в обумовлені цим договором строки.

Пунктом 2.1.1 кредитного договору передбачена процентна ставка за користування кредитом - у розмірі 0,01 % річних та включається в суму щомісячного платежу.

Згідно із п. 2.1.2 кредитного договору позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 5000 грн., що розраховується як 5 відсотків від суми кредиту вказаного в п. 2.1 цього Договору, та включається в суму щомісячного платежу.

Відповідно до п. 2.1.3. кредитного договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісії за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, 15-го числа кожного місяця рівними частинами в сумі 4 467,10 грн., який включає в себе частину заборгованості за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісію за супроводження кредиту) та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 05 липня 2017 року (включно), на умовах, визначених цим Договором згідно Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 5.1. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу на термін більше ніж 5 (п`ять) календарних днів, в сумі, ще перевищує 15 (п`ятнадцять) гривень, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 100,00 грн., за кожний прострочений місячний платіж.

Пунктом 5.3. обумовлено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 (десять) років.

23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого ПАТ «Актабанк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до договору.

Згідно п. 2.2. договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку № 1 до договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Розмір прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказаний у додатку № 1 до договору. Права кредитора за основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Встановлено, що на виконання п. 3.4. договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст.ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією ТОВ «ФК «ЄАПБ» направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних, разом із вимогою про погашення загальної суми боргу.

Відповідно витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /Т/973816 від 06 липня 2012 року в сумі сумі 211 045 грн., з яких: 95001 грн. - заборгованість за основним боргом; 44 грн. - заборгованість за процентами; 112500 грн. - заборгованість за комісією; 3500 грн. - штрафи, пені.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 517 ЦК України зазначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Як установлено, і не спростовано відповідачем, позичальник належним чином не виконував зобов`язання ні щодо первинного кредитора, ні до нового кредитора.

Згідно із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України 01.07.2015р. по справі № 6-979ц15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягненню на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у радакції на час укладення кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016р. по справі № 6-1746цс16, та в постанові Верховного Суду від 04.06.2018р. по справі № 758/8481/15-ц.

Керуючись вказаними нормами закону, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача щомісячної комісії в розмірі 2800,00 грн., оскільки ні позовна заява, ні умови кредитного договору, ні наданий розрахунок заборгованості не містять положень, які б вказували на підстави нарахування комісії та механізм її обрахування.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми штрафів та пені, суд виходив з їх недоведеності, оскільки вказана сума штрафних санкцій визначена загальною сумою, що перешкоджає окремо перевірити правильність нарахування кожної складової.

При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до ст. 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2019 року.

Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до пункту 5.3. кредитного договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за вказаним договором встановлюється сторонами у 10 років.

З позовною заявою ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду у 13 січня 2021 року, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості в межах визначеного законом процесуального строку.

Встановивши вказані обставини справи, зокрема факт невиконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» та вірно стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за основним боргом в сумі 95 001,00 грн..

Доводи апелянта в скарзі про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, так останній платіж було здійснено 05 липня 2017 року, тоді як із позовом позивач звернувся 13 січня 2021 року, а також те, що позивач не довів відступлення ПАТ Актабанк право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 , - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Більш того, вказані доводи в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Суд першої інстанції на вказані твердження апелянта дав відповіді, які ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Законність рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог колегією суддів не перевіряється, так як є не предметом апеляційного оскарження.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко