Ухвала

01 жовтня2021року

м. Київ

справа № 757/29103/20-ц

провадження № 61-11792св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - Андрощука Сергія Васильовича на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року у складі судді Бусик О. Л., постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В., Оніщука М. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») про визнання частково недійсним договору кредиту та страхування.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 21 листопада 2018 року між нею та АТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір № P25.00615.004557406, умовами якого передбачено надання кредиту в сумі 100 000,00 грн на строк 60 місяців під 1,99 % річних від залишкової суми кредиту. АТ «Ідея Банк» відкрило їй рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг 2620_Стартовий ПР, що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. При цьому, відповідач видав не повну суму кредиту, а за мінусом витрат на страхування, яке нав`язувалось їй умовами кредитного договору. Отримавши неповну суму кредиту, вона, починаючи з грудня 2018 року сплачувала за кредитом всі платежі, які передбачались договором: суму кредиту, плату за обслуговування, а також згідно з пунктом 1.6 договору здійснила оплату платежу в сумі 17 012,45 грн.

Останню суму за договором вона сплатила 21 квітня і 20 травня 2020 року повідомила АТ «Ідея Банк» про неможливість погашати далі кредит через введення в Україні карантинних заходів. Вона порушила питання про реструктуризацію кредиту за договором, проте АТ «Ідея Банк» їй відмовило. Вона звернулася за правовою допомогою і юрист виявив несправедливість умов кредитного договору в частині передбачення плати за обслуговування кредиту, а також оплату страхових внесків на користь конкретного страховика, без здійснення якого вона не отримала б кредит. Фактично в період з 12 квітня 2019 року до 21 квітня 2020 року вона сплатила 83 739,60 грн, із яких 63 270,00 грн - плата за обслуговування кредиту. Пунктами 3.2.1, 3.2.4 договору передбачено, що вона має право одержувати у відповідача інформацію про заборгованість за договором, а також не частіше одного разу на місяць вимагати безоплатно надання інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншу інформацію, яка повинна надаватись за законом.

Разом з тим, положенням пункту 4.1.2 договору передбачено, що відповідач зобов`язується надавати консультації з питань виконання договору і повідомляти її у разі зміни платіжних реквізитів. При цьому, вартість послуг за обслуговування кредиту відповідачем визначена тільки у таблиці, яка вказана пункті 6 договору, як «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». У стовпчику 7.4 ця плата змінюється щомісяця. Отже, зазначені пункти договору є несправедливими. Відповідно до пункту 1.6 договору передбачено, що вона доручає відповідачу сплатити страховий внесок за рахунок коштів, отриманих у кредит, що становить 17 012,45 грн. При цьому, фактично такий платіж здійснив відповідач під час надання кредитних коштів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати частково недійсними, як такі, що є несправедливими положення договору, а саме: пункти 1.4, 1.6, стовпчик 7.4, пункт 6.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним положення пункту 1.4 кредитного договору від 21 листопада 2018 року № Р25.00615.004557406, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваним пунктом 1.4 кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Оскільки ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним. Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суд від 01 квітня 2020 року суду в справі № 583/3343/19.

Враховуючи те, що 21 листопада 2018 року ОСОБА_1 оформила заяву-анкету, яку особисто підписала і в якій зазначила про намір отримати кредит на суму 100 000,00 грн та вказала ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України Страхування Життя» як обрану страхову компанію, при цьому, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, тому відсутні підстави вважати, що на позивача покладено жорсткі обов`язки на укладення договору страхування.

05 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про стягнення із АТ «Ідея Банк» на її користь суми витрат на правничу допомогу у розмірі 25 320,32 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того,що подаючи до суду докази оплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача вказував, що оплата послуг адвоката здійснювалась роботодавцем позивача - ОСОБА_3 , оскільки вона не мала своїх коштів для оплати вартості правової допомоги, саме тому у виписці з рахунку АБ «С. Андрощука» у призначенні платежу вказується, що оплата здійснюється в інтересах позивача ( ОСОБА_1 ) і така оплата проводиться із врахуванням укладеного між позивачем і ОСОБА_3 договору, застосовуючи положення статті 636 ЦК України. Проте, представник позивача, всупереч положенню частини третьої статті 137 ЦПК України до вказаного клопотання не додав доказів укладення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідного договору та того, що ОСОБА_3 є роботодавцем ОСОБА_1 , а також не додав належно оформленої квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, які підтверджують оплату послуг адвоката, отже представником позивача не надано доказів оплати позивачем витрат на правову допомогу адвоката, що позбавляє можливості суд встановити обґрунтованість стягнення правничої допомоги.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року та додаткове рішення від 25 лютого 2021 року залишено без змін.

Залишаючи вказані судові рішення без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надала належно оформленої квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, які підтверджують оплату послуг адвоката. Посилаючись на те, що витрати на правничу допомогу сплачені іншою особою, представник ОСОБА_1 просить стягнути їх на користь ОСОБА_1

08 липня 2020 року адвокат Андрощук С. В., який діє від імені та інтересах ОСОБА_1 , подав заяву, в якій просить стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 суму понесених у суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 16 437,84 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив із того, що 19 травня 2020 року між АБ «Сергія Андрощука» та ОСОБА_1 укладено договір № 0003/13/19-19/05/2020 про надання правничої допомоги. До заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 додав копії акта № 3 до вказаного договору про надання правничої допомоги від 07 липня 2021 року.

Проте, до заяви про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 суми понесених в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу в розмірі 16 437,84 грн не додано детального опису, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також документів на підтвердження здійснення оплати послуг адвоката. В заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу по тексту заяви вставлено зображення, яке містить дані по банківському рахунку АБ «Сергія Андрощука». Розміщення посередині тексту заяви зображення з відомостями по рахунку АБ «Сергія Андрощука» не є наданням документу на підтвердження оплати послуг адвоката.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг

У липні 2021 року представник ОСОБА_1 - Андрощук С. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у скасуванні додаткового рішення суду першої інстанції та додаткове рішення і задовольнити заяву про стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20, у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, від 11 грудня 2019 року у справі № 752/4567/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

У липні 2021 року представник ОСОБА_1 - Андрощук С. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення та задовольнити заяву про стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на касаційні скарги не скористалися.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Андрощука С. В. на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, витребувано матеріали цивільної справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Андрощука С. В. на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

19 серпня 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання частково недійсним договору кредиту та страхування, за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - Андрощука Сергія Васильовича на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року призначити до судового розгляду на 20 жовтня 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
І. Ю. Гулейков Г. І. Усик