23.09.2021 Справа № 363/1649/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Ланської І.Є., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ», третя особа: Фонд державного майна України про визнання протиправним, скасування наказу та поновлення на роботі,-

встановив:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ», третя особа: Фонд державного майна України про визнання протиправним, скасування наказу та поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2019 року позивача було призначено на посаду заступника генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ». Відповідно до наказу № 380-к/тр від 21.10.2019 року з 21.10.2019 року позивач був переведений на посаду першого заступника генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ». 13.12.2019 року наказом Мінекономіки № 100-п від 12.12.2019 року позивача призначено виконувачем обов`язків генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ». 23.12.2019 року наказом Мінекономіки № 107-п від 19.12.2019 року виконувачем обов`язки генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ» був призначений ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що з моменту призначення ОСОБА_3 , позивачем було введено його в курс прав, проведено роз`яснення щодо статутних завдань, організації роботи та ефективної взаємодії усіх структурних підрозділів підприємства. За весь цей час позивач продовжував виконувати обов`язки першого заступника генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ». В березні 2020 року ОСОБА_3 заявив, що має намір призначити на посаду першого заступника генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ» «свою людину», а позивача перевести на іншу посаду. З огляду на це, позивач написав заяву на звільнення за угодою сторін та надав цю заяву від 10.03.2020 року ОСОБА_3 після цього, а саме надання заяви на звільнення ОСОБА_3 , позивач продовжив виконання обов`язків першого заступника генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ». Як стало відомо позивачу, що 11.03.2020 року в.о. генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ» ОСОБА_3 склав та надіслав до Мінекономіки лист № 54/01-07 від 11.03.2020 року з проханням погодити звільнення ОСОБА_1 . Про цю відмову з боку Мінекономіки позивача не було повідомлено, а тому він продовжив виконання своїх обов`язків. 27.03.2020 року без будь - яких пояснень він дізнався, що його було звільнено, оскільки було вручено відповідний наказ від 26.03.2020 року № 6-к/тр, а також трудову книжку, але весь цей час позивач продовжував виконувати свої обов`язки, інших заяв позивачем написано не було.

Позивач вважає його звільнення незаконним, оскільки заява на звільнення була написана ним 10.03.2020 року, а звільнили останнього лише 27.03.2020 року та враховуючи факт того, що до дня його звільнення позивач продовжував виконувати свої обов`язки, вважає своє звільнення незаконним та таким, що порушує його права. Посилаючись на викладене позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 26.03.2020 року № 68-к/тр про його звільнення, поновити на посаді першого заступника генерального директора Державного підприємства «ЕЛЕКТРОНМАШ» та стягнути на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2020 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.05.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року замінено третю особу по справі Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на Фонд державного майна України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмовий відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Фонду державного майна України в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Раніше надавав письмові пояснення по справі в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог та здійснювати розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що 05.08.2019 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду заступника генерального директора Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» відповідно до наказу № 306-к/тр від 05.08.2019 року.

21.10.2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду першого заступника генерального директора Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» відповідно до наказу № 380-к/тр від 21.10.2019 року.

13.12.2019 року ОСОБА_1 призначено на посаду виконувача обов`язків генерального директора Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» відповідно до наказу № 435-к/тр від 13.12.2019 року.

23.12.2019 року ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків генерального директора Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» відповідно до наказу № 446-к/тр від 23.12.2019 року.

Вищевказані обставини підтверджуються даними копії трудової книжки НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 та розпочата 27.09.2001 року, а також копіями наказів № 306-к/тр від 05.08.2019 року, № 380-к/тр від 21.10.2019 року, № 435-к/тр від 13.12.2019 року, № 446-к/тр від 23.12.2019 року.

Наказом № 107-п від 19.12.2019 року ОСОБА_3 призначено виконувачем обов`язків генерального директора Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» з 23.12.2019 року.

10.03.2020 року ОСОБА_1 подано до виконувача обов`язки генерального директора Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» заяву про звільнення за погодженням сторін з займаної посади з 11.03.2020 року, в якій позивач також просив нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Листом від 16.03.2020 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки) № 2202-15/18448-07 від 16.03.2020 року повідомило Державне підприємство «ЕКЛЕКТРОНМАШ» про те, що до Мінекономіки надійшов лист Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» від 11.03.2020 року № 54/01-07 щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора за угодою сторін 11.03.2020 року. Оскільки, ОСОБА_1 мав бути звільнений 11.03.2020 року, то до кінця робочого дня йому мали видати трудову книжку та провести остаточний розрахунок при звільненні. Лист Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» від 11.03.2020 року № 54/01-07 надійшов до Мінекономіки 11.03.2020 року о 16 год. 00 хв. До безпосереднього виконавця цей лист надійшов 12.03.2020 року. Враховуючи зазначене, Мінекономіки залишає без розгляду лист Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» від 11.03.2020 року № 54/01-07 та в подальшому просить завчасно надсилати відповідні документи на погодження до Мінекономіки.

Листом від 26.03.2020 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки) № 2202-15/20835-07 від 23.03.2020 року повідомило Державне підприємство «ЕКЛЕКТРОНМАШ» про те, що Мінекономіки погоджує звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» згідно поданої ним заяви.

27.03.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу № 68-к/тр від 26.03.2020 року.

З довідки Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» від 27.03.2020 року № 0 вбачається, що ОСОБА_1 працював в Державному підприємстві «ЕКЛЕКТРОНМАШ» з 05.08.2019 року на посаді першого заступника генерального директора. Дохід останнього за період з 05.08.2019 року по 31.12.2019 рік склав 57 374, 55 грн.

З довідки Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» від 22.07.2020 року № 127 вбачається, що ОСОБА_1 працював в Державному підприємстві «ЕКЛЕКТРОНМАШ» з 05.08.2019 року по 27.03.2020 рік на посаді першого заступника генерального директора. Дохід останнього за цей період склав 120 894, 04 грн.

З довідки Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» від 19.01.2021 року № 2 вбачається, що після звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора Державного підприємства «ЕКЛЕКТРОНМАШ» 27.03.2020 року (наказ від 26.03.2020 року № 68-к/тр), посада вільна з 28.03.2020 року по теперішній час.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Встановивши, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін та на підставі відповідної заяви позивача про звільнення, а анулювання такої домовленості за згодою сторін не мало місця, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з роботи відбулося з дотриманням вимог пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 524/3490/17-ц та від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем власноручно написано заяву про звільнення за погодженням сторін. З листа Мінекономіки № 2202-15/18448-07 від 16.03.2020 року вбачається, що ДП "Електронмаш" порушило порядок звернення до Мінекономіки про погодження звільнення ОСОБА_1 та Мінекономіки залишило без рохгляду саме лист ДП "Електронмаш" № 54/01-07 від 11.03.2020 року, а не заяву ОСОБА_1 про звільнення за погодженням сторін.

Відповідо до резолюції на заяві позивача про звільнення за погодженням сторін, сторони погоди звільнення з 27.03.2020 року, оскільки позивач не звертався до керівництва ДП "Електронмаш" та не оскаржував дату звільнення.

Відповідно до листа Мінекономіки № 2202-15/20835 від 26.03.2020 року, Мінекономіки погодило звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора ДП "Електронмаш" згідно поданої ним заяви.

Наказом № 68-к/тр від 27.03.2020 року ДП «ЕКЛЕКТРОНМАШ» ОСОБА_1 звільнений із займаної посади за погодженням сторін.

Таким чином суд вважає, що відповідачем було повністю дотримано передбачену законом процедуру звільнення позивача з роботи за угодою сторін.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки в частині позовних вимог щодо поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення судом відмовлено, суд вважає, що і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також слід відмовити.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий: М.Б. Баличева