П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення при Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації, Святошинський Психоневрологічний інтернат, про призначення опікуном,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року заявник звернулася до суду із заявою про призначення опікуном.

Заяву обґрунтовувала тим, що була сусідкою матері недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на теплі приязні відносини із ОСОБА_3 а також на прохання останньої, просила суд призначити її опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, заявник направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасуватита ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Як було встановлено судом в ході розгляду справи, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 січня 2010 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатною.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2010 року над недієздатною ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено її опікуном її матір - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що опіка над дієздатною особою встановлюється судом лише за поданням органу опіки та піклування, що в даному випадку відсутнє. Крім того, у заявника відсутні будь-які зв`язки з недієздатною, яку вона (заявник) не бачила понад 10 років.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 300 Цивільного процесуального кодексу України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, суд встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Дана норма кореспондується й з нормами цивільного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно із ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

За приписами ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Крім цього, п. 2.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999, унормовано, що опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань.

Згідно ст. 60 ЦК України вирішення питання про призначення особи опікуном недієздатної особи здійснюється судом за поданням органу опіки та піклування.

Як було встановлено в ході розгляду справи, органом опіки та піклування було розглянуто заяву позивача, однак відмовлено у призначенні її опікуном у зв`язку з відсутністю зв`язку між позивачем та недієздатною особою. Також судом було встановлено, що ОСОБА_1 не надала до органу опіки та піклування всіх необхідних документів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами апелянта щодо того, що не лише родичі недієздатної особи можуть бути призначенні її опікунами. В той же час підставою відмови у задоволенні позову відсутність кровної спорідненості між заявником та недієздатною не була. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову через недотримання встановленої законом процедури (відсутність відповідного подання органу опіки та піклування, який відмовив позивачеві в цьому, а його рішення позивачем не оскаржувалось), а також відсутність психоемоційного зв`язку між недієздатною особою та позивачем, яка, як було встановлено, не бачилася з ОСОБА_2 більше десяти років.

Апелянтом не було належним чином доведено свої апеляційній вимоги, відтак рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни судових рішень суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько