Дата документу 07.10.2021 Справа № 336/6143/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/2182/21Головуючий у 1-й інстанції Жупанова І.Б.
Пр. № 22-ц/807/3387/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2021 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із вищезазначеною заявою про видачу судового наказу (а.с. 1-4), в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 25% від заробітку (доходу) відповідача (враховуючи наявність ще 1 доказаної дитини у відповідача та існування ще декількох справ про встановлення батьківства відповідача), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.07.2021 до його повноліття.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Жупанову І.Б. (а.с. 6).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2021 року (а.с. 8-9) ОСОБА_1 у видачі судового наказу у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 11-14) просила ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 25% від заробітку (доходу) відповідача (враховуючи наявність ще 1 доказаної дитини у відповідача та існування ще декількох справ про встановлення батьківства відповідача), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.07.2021 до його повноліття.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 35).

Ухвалою апеляційного суду провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 16 вересня 2021 року (а.с. 40), дану справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 41).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі у встановлений апеляційним судом строк станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. замінено суддю-члена колегії Подліянову Г.С. у зв`язку із перебуванням останньої у відпустці 14 і більше днів (а.с. 45-46).

В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України … рішення …судді в інших справах…не може бути підставою для відводу. Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи заявникові у видачі вищезазначеного судового наказу у цій справі, керувався ст. 161, 165, 258-260 ЦПК України та виходив із такого.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 161 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути, серед іншого, зазначено місцезнаходження або місце проживання заявника і боржника.

Заявниця зазначає про своє місце проживання в АДРЕСА_1 , але зі змісту заяви випливає, що місцем проживання позивачки і дитини з відповідною реєстрацією на цій території є місто Варна, Республіка Болгарія, про що свідчать довідки, видані громадою міста Варна.

Одночасно заявницею зазначено, що боржник ОСОБА_2 також проживає і здійснює підприємницьку діяльність у Республіці Болгарія, де його проживання не може не бути зареєстрованим, виходячи з того, що він здійснює підприємницьку діяльність і є платником податків на її території, натомість позивачем в порушення вимог пункту 2 частини 2 статті 163 ЦПК України не зазначається його місце проживання в Республіці Болгарія, а зазначено місцем проживання (перебування) боржника місце його реєстрації в гуртожитку по АДРЕСА_2 , що не є його ані місцем проживання, ані місцем перебування.

Повідомляючи в заяві про своє і боржника місце проживання (перебування) в Болгарії, заявницею в заяві вказується адреси, за якими не проживають і не перебувають заявниця і боржник, і не зазначаються дійсні адреси цих осіб в Республіці Болгарія, що є порушенням п. 2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України.

Підсудність справ в разі проживання сторін, що є громадянами України, за її межами, має визначатися суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України подання заяви з порушенням правил підсудності є підставою для відмови у видачі судового наказу.

В силу ст. 44 ЦПК України, у відповідності до якої учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Штучне створення заявницею умов для розгляду справи судом, якому вона непідсудна, шляхом повідомлення недійсних відомостей про місце проживання (перебування) учасників справи, може бути визнане судом зловживанням процесуальними правами, що з урахуванням обставин справи дає підстави суду залишити без розгляду або повернути заяву.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

В силу вимог ст. 29 ч. 1 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

В силу вимог ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: - місце перебування фізичної особи - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

В ЦПК України підсудність справ визначається саме за місцем проживання чи місцем перебування особи, зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом встановлено, що заявником ОСОБА_1 в її заяві про видачу судового наказу у цій справі було правильно зазначено зареєстровані у встановленому законом порядку місця проживання сторін в Україні (а.с.1):

-її, як заявника: АДРЕСА_1 , що вона підтверджувала копією свого паспорту з відміткою про реєстрацію, яка була у додатках до заяви (а.с. 4, 15-18), що також знайшло своє підтвердження в інформації із реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, отриманої апеляційним судом в порядку ст. 12 ч.5, 81 ч.7 ЦПК України (а.с.44);

-та боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , що було перевірено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження у суді першої та апеляційної інстанцій (витяг з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 02.08.2021 року а.с. 7, 43).

При цьому, заявник у своїй заяві додатково зазначала та що також вбачалась із доданих до її заяви документів, що сторони тимчасово проживали (іноді проживають) у Республіці Болгарія (м. Варна), однак права на постійне проживання в останній в установленому законом порядку не отримували. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 27 ч. 1 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За змістом ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи вищезазначена заява ОСОБА_1 могла бути подана нею саме до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя та була підсудна останньому в силу вимог ст. 27 ч. 1, 162 ЦПК України, відповідала вимогам ст. 163 ч. 2 п. 2 ЦПК України (…у заяві повинно бути зазначено… ім`я (прізвище, ім`я по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх…місце проживання…реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності а також електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника), зловживання процесуальними правами з боку заявника апеляційним судом у цій справі у цій частині не встановлено, а тому підстави для відмови судом першої інстанції у видачі судового наказу за цією заявою саме на підставі ст. 165 ч. 1 п. 9 ЦПК України (заяву подано з порушенням правил підсудності) були відсутні, висновки суду першої інстанції у цій справі у цій частині ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Дійсно, в силу вимог ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами…визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому ст. 33 цього Кодексу одноособово.

Проте, якщо суд першої інстанції вважав, що у цій справі все ж таки наявні достатні підстави для застосування ст. 29 ЦПК України (підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами), то саме він, а не заявник мав надсилати дану справу до Верховного Суду для вирішення питання визначення підсудності в порядку цієї статті.

Разом із тим, поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України, після скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі є вирішення процесуального питання по суті, а саме: видача судового наказу за результатами розгляду вищезазначеної скарги заявника.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання) до суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 в силу вимог ЗУ «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється у подальшому судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2021 року про відмову у видачі судового наказу у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.10.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.