ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6601/21 Справа № 210/5456/20 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А. у м. Кривому Розі, відомості щодо складання повного тесту судового рішення відсутні,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3 % річних заборгованості та інфляційних втрат за Кредитним договором №014/3251/28372/74 від 16.06.2006 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.06.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та громадянином України ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/3251/28372/74, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 19320 дол. США 00 центів строком до 15.06.2016 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними кошами у розмірі: 12,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

07.04.2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/3251/28372/74/2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та № 2.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 16.06.2006 року між Банком та гр. ОСОБА_2 було укладено Договір поруки 014/08/04-02-130/05, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Боржника, що виникають з умов Кредитного договору № 014/3251/28372/74 від 16.06.2006 року в повному обсязі цих зобов`язань.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2015 року № 210/5229/14-ц позов Банку було задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 014/3251/28732/74 від 16.06.2006 року в розмірі 15506,10 дол. США (еквівалентно 195387,38 грн.) та вирішено питання про розподілення судових витрат (965,92 грн. з кожного).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2018 року провадження у справі № 210/5229/14-ц закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що відповідачем було добровільно погашено заборгованість за кредитним договором, встановлена рішенням суду не в валюті кредиту (15506,10 дол. США), а в національній валюті України гривня (195387,38 грн.). 20.08.2018 року грошові кошти отримані від Позичальника/Відповідача-1 були конвертовані у валюту кредиту (дол. США) та направлені Кредитором на погашення заборгованості за тілом кредиту (7072,73 дол. США).

На підставі наведеного вище, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання за період з 03.03.2015 року по 20.08.2018 року в сумі 133 607 грн. 38 коп., а також стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 03.03.2015 року по 10.07.2020 року у розмірі 1040,81 дол. США, та судовий збір у розмірі 2424 грн. 60 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 15 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3 % річних заборгованості та інфляційних втрат за Кредитним договором № 014/3251/28372/74 від 16.06.2006 року - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, невірним його застосуванням, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ «Райффайзенк Банк Аваль» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних згідно ст.. 625 ЦК України з ухваленням в цій частині нового рішення, про солідарне стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором у розмірі 1040, 81 доларів США.

Зауважує на тому, що не виконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої ч. 2ст. 625 ЦК України, яка передбачає нарахування 3% річних, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Наявність ухвали про закриття провадження у справі не дає підстав для повторного звернення з аналогічними вимогами, проте позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних згідно ст.. 625 ЦК України, що свідчить про необґрунтованість рішення суду, оскільки у даних справах різні підстави та предмет позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 03.03.2015 року по 20.08.2018 року в розмірі 133 607 грн. 38 коп., тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 16.06.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/3251/28372/74, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 19320 дол. США 00 центів строком до 15.06.2016 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними кошами у розмірі: 12,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

07.04.2010 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/3251/28372/74/2 до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди врегулювати виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та № 2.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди строк кредиту було збільшено на 167 календарних місяців, у зв`язку з чим датою остаточного погашення кредиту визначено 15.05.2030 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16.06.2006 року між банком та гр. ОСОБА_2 було укладено Договір поруки 014/08/04-02-130/05, відповідно до умов якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням боржника, що виникають з умов Кредитного договору № 014/3251/28372/74 від 16.06.2006 року в повному обсязі цих зобов`язань.

Відповідно до умов п.2.1 Договору поруки сторони встановили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2015 року у справі № 210/5229/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3251/28732/74 від 16.06.2006 року в розмірі 15506,10 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.08.2014 року складає 193183 гривні 46 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 176,90 доларів США (що в еквіваленті курсом НБУ станом на 07.08.2014 року становить 2203,92 грн); пені за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків в розмірі 1333,05 доларів США (що в еквіваленті курсом НБУ станом на 07.08.2014 року становить 16607,86 грн); заборгованості за відсотками в розмірі 1136,44 долара США ( що в еквіваленті курсом НБУ станом на 07.08.2014 року становить 14158,39 грн); поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню у розмірі в розмірі 13036,61 долар США ( що в еквіваленті курсом НБУ станом на 07.08.2014 року становить 162417,21 грн). Вирішено питання щодо стягнення судових витрат на користь банку з відповідачів по 965 ( дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 92 коп., з кожного (а.с. 28-30).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2018 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про закриття провадження по справі, з тих підстав, що платником ОСОБА_3 , сплачено заборгованість по кредитному договору № 014/3251/28732/74 від 16.06.2006 року у розмірі 197 319, 21 грн.

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПУ України, (а.с. 31). Вказана ухвала суду у встановленому законом порядку не оскаржена, набрала законної сили 27.08.2018 року.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилався на те, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішень суду першої інстанції на його користь з відповідача підлягають стягненню 3% річних.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» було пред`явлено до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, які були повністю виконані відповідачем ОСОБА_1 шляхом повної сплати заборгованості за кредитним договором № 014/3251/28372/74 від 16.06.2006 року, а також суми судового збору, а всього 197319,21 грн., що стало підставою у відповідності до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України для закриття провадження по справі, про що 08.08.2018 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановлено ухвалу, то право кредитодавця з моменту пред`явлення вимоги та до часу закриття провадження по справі, нараховувати передбачені договором інфляційні витрати та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитом, припинилося.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення компенсації 3% річних, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Тобто, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2015 року у справі № 210/5229/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3251/28732/74 від 16.06.2006 року в розмірі 15506,10 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.08.2014 року складає 193183 гривні 46 коп.

08.08.2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , сплачено заборгованість по кредитному договору № 014/3251/28732/74 від 16.06.2006 року у розмірі 197 319, 21 грн., у зв`язку з чим ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2018 року закрито провадження по справі.

Позивач шляхом подання цього позову пред`явив відповідачу вимогу в порядку частини другої статті 625 ЦК України про сплату трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов`язання з моменту набрання чинності заочного рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03. 2015 року до 10.07.2020 року

З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо стягнення розміру грошового зобов`язання, за затримку виконання якого мають нараховуватися три відсотки річних.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2015 року у справі № 210/5229/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3251/28732/74 від 16.06.2006 року в розмірі 15506,10 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07.08.2014 року складає 193183 гривні 46 коп.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-XIV.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму першої інстанції визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення».

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18)

Таким чином, у зв`язку з частковим виконанням заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2015 року, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду в розмірі 1040, 81 доларів США згідно розрахунку позивача, який перевірено колегією суддів та колегія суддів вважає його вірним.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних в сумі 1040, 81 доларів США.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 420,49 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 630,74 грн., що в сумі становить 1051 грн. 23 коп.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2021 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних за Кредитним договором №014/3251/28372/74 від 16.06.2006 року, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 03.03.2015 року по 10.07.2020 року за кредитним договором № від 16.06.2006 року у розмірі 1040, 81 доларів США.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги у розмірі 1051 грн. 23 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: