Справа № 308/7950/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою представника позивача - ОСОБА_1 , адвоката Свида Олександра Георгійовича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 28.09.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.10.2021 року.

Позивач - ОСОБА_1 , в особі адвоката Свида Олександра Георгійовича, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.09.2004 року між ОСОБА_1 (дівоче - ОСОБА_3 ) та Відповідачем - ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 521, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що протягом тривалого часу сімейне життя між нею та Відповідачем погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час вони живуть окремо. За твердженням позивача, відповідач фактично не дбає про потреби сім`ї. Ведення між ними спільного господарства припинено. Позивач переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, між подружжям розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, а тому вважає що шлюб необхідно розірвати.

Позивач при цьому зазначає, що через суд повинна вирішити питання про стягнення аліментів з Відповідача, по відношенню до їх спільних дітей: доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

При цьому позивач вказує, що на момент звернення до суду з цим позовом, між батьками не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати спільних неповнолітніх дітей.

Позивач вважає, що на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у загальному розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, тобто по 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень на кожну дитину до досягнення нею повноліття, і обсяг яких, є тим мінімально необхідним для утримання та виховання неповнолітньої дитини в теперішніх умовах. Крім того, ця сума буде приблизно тією рівною половинкою суми, яка матір`ю дитини витрачається на їхніх спільних дітей.

При цьому позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вже поніс позивач складає - 908,00 грн.(судовий збір) та витрати на правову допомогу за роботу адвоката за подачу позову та ведення справи в суді складають 5400 грн. (п`ять тисяч чотириста гривень). Іншого попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які очікує понести позивач у зв`язку з розглядом справи - не має.

При цьому у позовній заяві вказано, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Окрім того позивач вказує, що надає суду розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, довідку про отриману суму гонорару за надану правничу допомогу та квитанцію про сплату суми клієнтом адвокату, що просимо прийняти до уваги при вирішення питання щодо відшкодування понесених судових витрат та витрат на правову(правничу) допомогу адвоката.

Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просив суд: Розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 (дівоче - ОСОБА_3 ) та Відповідачем - ОСОБА_2 , який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 521, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) на користь позивача - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_5 ) аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) на користь позивача ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_5 ) понесені позивачем всі судові витрати, а саме судовий збір в розмірі - 908,00 гривень та підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 5400 грн. (п`ять тисяч чотириста гривень).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2021 у справі відкрито провадження. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

08.09.2021 від відповідача по справі на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач зазначає, що погоджується із вимогою позивача про розірвання шлюбу. При цьому ОСОБА_2 , зазначає, що визнає позов зокрема щодо вимоги про розрівання шлюбу та стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі на утримання їх спільних дітей. Відповідач заперечує щодо стягнення із нього витрат на правовому допомогу та судового збору. При цьому зазначає, що між ним та позивачкою, у присутності її батьків фактично були вирішені всі нюанси розлучення, майнові відносини та подальше виховання дітей. Проте позивач звернулася до адвоката за правничою допомогою, вказане він розцінює як помсту. Заперечує при цьому наведене в позовній заяві щодо його ставлення до дітей.

Відповідач стверджує, що намагався зберегти сім`ю, та, що саме із вини позивача сімейне життя погіршувалося.

Відповідач просить суд: задовільнити позовні вимоги Позивача в частині розірвання шлюбу, призначення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Відмовити у задоволенні позовних вимог Позивача в частині стягнення з нього понесених Позивачем судових витрат в розмірі 908,00 грн. та підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 5400,00 грн (п`ять тисяч чотириста гривень).

22.09.2021 від представника позивача по справі до суду надійшла заява, в якій він просить суд залишити питання щодо стягнення аліментів без розгляду та вважати кінцеві позовні вимоги ОСОБА_1 в наступній редакції: Розірвати шлюб між мною, ОСОБА_1 (дівоче - ОСОБА_3 ) та Відповідачем - ОСОБА_2 , який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 521, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) на користь позивача - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_5 ) понесені позивачем всі судові витрати, а саме судовий збір в розмірі - 908,00 гривень та підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 5400 грн. (п`ять тисяч чотириста гривень).

Ухвалою Ужгородського міькрайонного суду від 28.09.2021 року, залишено без розгляду позовну заяву представника позивача - ОСОБА_1 , адвоката Свида Олександра Георгійовича до ОСОБА_2 в частині стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання дітей.

Позивач в судове засідання не з`явився про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не подавала.

Представник позивача подав через канцелярію суду заяву в якій просив справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не подавав.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Зазначає, що відзив підтримують.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, провести розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року. Шлюб між ОСОБА_1 (дівоче - ОСОБА_3 ) та Відповідачем - ОСОБА_2 був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 521, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , оригінал свідоцтва додано до позовної заяви.

Від шлюбу у подружжя народилися: доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 . Копії свідоцтв про народження дітей містяться у матеріалах справи.

Разом із тим, через непорозуміння між сторонами, вони не проживають разом певний час, спільного господарства не ведуть. Діти проживають разом із мамою.

Відповідач не заперечував ті обставини, що вони із жінкою не проживають разом, та що діти проживають разом із позивачем. Натомість, відповідач заперечує щодо зазначених у позовні заяві обставин, що стосуються його відношення до сім?ї та дітей. ОСОБА_2 , вказує що готовий допомагати дітям, підтримує із ними відносини, в незалежності від наявності судового рішення готовий реалізовувати свій батьківський обов`язок.

Згідно поданого відзиву відповідач ОСОБА_2 , проти задоволення позову щодо розірвання шлюбу не заперечує. Фактично визнає позов в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід розірвати.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 908,00 грн. слід зазначити, що:

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, однак відповідач заперечив з приводу стягнення із нього на користь позивача понесені нею судові витрати пов`язані із сплатою судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином із відповідача підлягає стягненню 50% від суми сплаченої позивачем суми судового збору , а саме 454, грн., за вимогу позивач щодо розірвання шлюбу.

Щодо витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 5400 грн. суд вважає за необхідне вказати на те, що:

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 141 ЦПК України, 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, позивач просить суд стягнути та її користь витрати на правничу допомогу. На підтвердження понесених нею витрат подає до суду: договір про надання правової допомоги, ордер на надання правничої (правової) допомоги,копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, довідка про отриману суму гонорару за надану правничу (правову) допомогу), розрахунок суми гонорару, копію квитанції про сплату за послуги правничу допомогу у сумі 5400 грн.

Слід вказати на те, що відповідно до статті 19 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які наведені вище.

При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021, позицію Верховного Суду (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Так, для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертається до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі 27 Огляд судової практики КГС ВС статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

У постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/7748/18,підкреслили, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому ВС зазначив, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої дороги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

У справі, що розглядається, позивачем заявлено вимогу про розірвання шлюбу, відповідач у відзиві на позовну заяву, тобто фактично ще до першого судового засідання, визнав позов в частині розірвання шлюбу.

Суд, врахувавши заперечення відповідача щодо розподілу цих витрат, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається із матеріалів справи, адвокат представник позивача подавав процесуальні клопотання в межах розгляду справи судом. Враховуючи вказане, було доведено надання позивачу адвокатом вказаних послуг.

В даному випадку суд, вважає за необхідне взяти до уваги також пропорційність судових витрат пов`язаних із предметом спору з урахуванням значення справи для сторін, те, що позивач в ході розгляду справи ініціював питання про залишення позовних вимог без розгляду, розгляд справи відбувався без участі сторін та їх представників, з урахуванням визнання позову відповідачем.

Однак, з огляду на те, що такі витрати у сумі 5400, 00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію позивача; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося,

сума зазначена в описі наданих робіт, за одну годину у розмірі 500 грн. (за підготовку позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи не співмірна з часом, витраченим адвокатом на участь у засіданнях), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, підготовку позовної заяви та значення справи для сторони, суд, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат, робить висновок, що заявлені витрати на професійну правову допомогу підтверджені належними доказами, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1200, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене враховуючи складність справи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також те, що відповідач заперечує щодо стягнення із нього витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе зменшити суму витрат на правому допомогу. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1200 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223,258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 280-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Свида Олександра Георгійовича до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 (дівоче - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 , який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 521, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

Стягнути з відповідача - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) на користь позивача- ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_5 ) 50 % сплаченого нею судового збору в розмірі 454,00 гривень та підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 1200 грн. (одну тисячу двісті гривень).

Повернути позивачу ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_5 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 50 % сплаченого нею судового збору в розмірі 454,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 3 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош