ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7547/21 Справа № 212/2419/20 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/2419/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Літвінова Ірина Іванівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Пустовіт О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу (на теперішній час - Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу) Літвінової І.І., третя особа Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі АТ «УкрСиббанк»), про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовну заяву мотивовано тим, що згідно договору про надання споживчого кредиту №0Д12И8295-3 від 07 червня 2006 року, а саме: розділу 2. «Умови забезпечення кредиту», пункт 2.1., у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором Банком приймається: застава нерухомості, а саме чотирикімнатна квартира, розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; порука, а саме фінансова порука громадянки України ОСОБА_2 за кредитними зобов`язаннями громадянина України ОСОБА_1 .

Таким чином, на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 07 червня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», в особі відділення № 12 Криворізької філії АКІБ « УкрСиббанк», було укладено договір іпотеки № 0Д12И8295-3, згідно з яким в іпотеку (заставу) було передано нерухоме майно вищезазначену квартиру, а договір купівлі-продажу в цей же самий день 07 червня 2006 року було посвідчено приватним нотаріусом Літвіновою І.І. в приміщенні відділення №12 Криворізької філії АКІБ «УкрСиббанк» за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується абзацом 5 аркуш 2 договору купівлі-продажу.

Позивачі стверджують, що на час укладення кредитного договору, договорів поруки та іпотеки, укладених 07 червня 2006 року, неможливо було проаналізувати зобов`язально-правове забезпечення за договором іпотеки та відповідно проаналізувати його невідповідність вимогам законодавства України, тому що під час укладення останнього, позивачам не було надано його примірник, а ознайомитися з його змістом вдалося лише у грудні 2019 року після надання його копії банком на запит позивача, що суперечить договору іпотеки, де сказано, що договір іпотеки складено у 2-х примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких залишається у справах приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінової І.І., а другий видається іпотекодержателю.

Позивачі вважають, що договір іпотеки підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно, розділу 3 Договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 07.06.2006 року, пунктом 3.1. визначено, що право власності на квартиру, що є предметом цього договору, у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору. В договорі вказано, що він підлягає державній реєстрації. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована в реєстрі 29 червня 2006 року. Згідно п. 7.4. договору купівлі-продажу, цей договір вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 182 ЦК України покупцю необхідно після державної реєстрації договору здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Однак покупцем іпотекодавцем ОСОБА_1 неможливо було виконати вимоги статті 182 ЦК України, тому що на підставі договору іпотеки, 07.06.2006 року він був вимушений передати документи на квартиру представнику банку, що підтверджується актом прийому-передачі документів на квартиру № ОД12И8295 А від 07.06.2006 року.

Таким чином, договір іпотеки № 0Д12И8295-3 від 07 червня 2006 року - це правочин, в момент вчинення якого він не містив всіх істотних умов для його оформлення, договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно лише 29.06.2006 року, а не в момент його вчинення 07.06.2006 року. Ця обставина свідчить про те, що право власності на вищезазначену квартиру ОСОБА_1 набув не 07.06.2006 року, а 29.06.2006 року, з моменту державної реєстрації.

Позивачі вважають, що приватним нотаріусом Літвіновою І.І. було порушено норми ЗУ «Про нотаріат» у зв`язку з посвідченням вказаного договору та накладення заборони на відчуження вищезазначеної квартири.

Отже, на думку позивачів, договір іпотеки № 0Д12И8295-3 від 07 червня 2006 року порушує публічний порядок ст. 228 ЦК України, тобто є нікчемним, а відтак до нього має бути застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину.

Посилаючись на викладене, просили суд: припинити дію договору іпотеки, як нікчемного правочину, зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінову І.І., яким було накладено заборону на відчуження, шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на нерухоме майно квартиру позивачів за адресою: АДРЕСА_1 , вчинити певну дію внести відомості про зняття заборони відчуження вищезазначеної квартири, шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у зв`язку з припиненням іпотеки вищезазначеної квартири на підставі нікчемності правочину договору іпотеки № 0Д12И8295-3 від 07 червня 2006 року; зобов`язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінову І.І., яким було внесено відомості до державного реєстру іпотек договір іпотеки № 0Д12И8295-3 від 07 червня 2006 року, з об`єктом обтяження квартира позивачів за адресою: АДРЕСА_1 вчинити певну дію внести відомості до державного реєстру іпотек у зв`язку з припиненням іпотеки вищезазначеної квартири на підставі нікчемності правочину договору іпотеки № 0Д12И8295-3 від 07 червня 2006 року.

Рішенням Жовневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про порушення своїх прав позивачі дізналися лише у 2019 році, що підтверджується ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2019 року у справі №214/1176/17 про витребування доказів, а саме: Договору іпотеки № 0Д12И8295-3 від 07 червня 2006 року, яка була виконана банком лише у грудні 2019 року, тобто саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності. До цього часу позивачі не мали копії вказаного Договору, а тому не могли проаналізувати зобов`язально-правове забезпечення за договором іпотеки та відповідно проаналізувати його невідповідність вимогам законодавства України.

Позивачі вважають, що суд дійшов помилкового висновку щодо дотримання відповідачем вимог пункту 37 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 № 20/5, яка передбачає, що документи, у яких викладено зміст правочинів, що посвідчуються в нотаріальному порядку, виготовляються нотаріусом не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, а інші, що мають силу оригіналу, видаються сторонам. Усі примірники підписуються учасниками правочину. Посвідчувальний напис вчиняється на всіх примірниках правочину. На бажання учасників правочину кожному з них видається по одному примірнику, про що зазначається у тексті договору. Посилання ж суду на те, що ОСОБА_1 сам не виявив бажання отримати примірник договору грунтується виключно на поясненнях відповідача, тоді як, згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована в реєстрі 29 червня 2006 року. Ця обставина свідчить про те, що право власності на вищезазначену квартиру ОСОБА_1 набув не 07.06.2006 року, а 29.06.2006 року, з моменту державної реєстрації, тобто при укладенні Договору іпотеки він не був власником цього майна, а нотаріус вказані обставини не перевірив та не виконав вимоги пунктів 38, 63, 96 Інструкції, тоді як суд першої інстанції неправильно витлумачив ці норми.

Не погоджуються позивачі й з висновком суду першої інстанції про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно, набуте за договором, законодавчо не була пов`язана з моментом виникнення права власності на майно, але про необхідність її здійснити, було зазначено у пункті 7.4. договору купівлі-продажу квартири. Також, договором іпотеки саме на ОСОБА_1 (підпункт 2.4.9. пункту 2.4. «Обов`язки Іпотекодавця» покладено обов`язок реєстрації права власності (яке вже виникло з моменту реєстрації договору купівлі-продажу в Реєстрі правочинів 07 червня 2006 року) в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. І якщо строк цієї реєстрації і було порушено, то це вважається порушенням обов`язків іпотекодавцем. Зокрема, зазначають, що 07.06.2006 року ОСОБА_1 був вимушений передати документи на квартиру представнику банку, що підтверджується актом прийому-передачі документів на квартиру № ОД12И8295 А від 07.06.2006 року, а тому виконати вимоги ст. 182 ЦК України взагалі не мав можливості.

Також, наполягають на тому, що відповідачем було порушено вимоги ст.ст. 43, 44 Закону України «Про нотаріат» та не перевірено повноважень представника АКІБ «УкрСиббанк». В матеріалах справи відсутнє Положення про відкриття відділення №12 Криворізької філії АКІБ «УкрСиббанк», погоджене Управлінням НБУ у Дніпропетровській області, а висновки суду в цій частині ґрунтуються виключно на усних поясненнях відповідача.

Також, зазначають, що суд залучив до участі у справі неуповноваженого представника третьої особи Акціонерного товариства «УкрСиббанк», оскільки зі змісту Договору про надання послуг №01/06 від 01.06.2016 року вбачається, що замовник доручає виконавцю ТОВ «Юридична фірма «Дельта М» здійснювати дії, спрямовані на погашення боржниками заборгованості за кредитними договорами, а відтак, цей Договір не є Договором про надання правової допомоги, а представники третьої особи не є адвокатами, тоді як з 01 січня 2019 року представництво у судах має здійснюватися адвокатами.

Крім того, вважають, що наявні підстави для скасування рішення суду на підставі ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки Головуючим у справі у судовому засіданні 29.10.2020 року було допущено ігнорування засад змагальності сторін у справі, не забезпечено порядок та послідовність вчинення процесуальних дій, у зв`язку з чим суду було висловлено недовіру та заявлено відвід 05.11.2020 року, тобто у справі брав участь суддя, якому було заявлено обґрунтований відвід.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Літвінову І.І. та представника третьої особи АТ «УкрСиббанк» - Кузьменка М.В, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07.06.2006 року між Акціонерним Комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ОД12И8295Д.

Того ж дня, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №ОД12И8295/2 від 07.06.2006 року.

Крім того, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір від 07.06.2006 року про відкриття картрахунку та видачу платіжної карти і додаткова угода про встановлення ліміту овердрафту №1.

В забезпечення виконання зазначених Кредитних договорів, 07.06.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №ОД12И8295-З, відповідно до якого останній передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 9-11), яка належить йому на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 07 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу (на теперішній час - Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу) Літвіновою І.І. та зарестрованим в Державному реєстрі правочинів за реєстровим №3234.

Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу (на теперішній час - Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу) Літвіновою І.І. та зарестрований в реєстрі за реєстровим №3238 (а.с. 9-13).

Звертаючись до суду з позовом про припинення дії Договору іпотеки №ОД12И8295-З від 07 червня 2006 року, як нікчемного правочину, та, як наслідок, зобов`язання Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Літвінову І.І. здійснити дії щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна про зняття заборони відчуження квартири АДРЕСА_3 та до Державного реєстру іпотеки про припинення іпотеки, у зв`язку з нікчемністю даного правочину, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили позовні вимоги виключно до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу (на теперішній час - Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу) Літвінової І.І., а питання щодо залучення співвідповідачем АТ «УкрСиббанк», який є стороною Договору іпотеки №ОД12И8295-З від 07 червня 2006 року, встановлення нікчемності якого є предметом даного спору, перед судом не порушували.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив одночасно з недоведеності позовних вимог та пропуску позивачами позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позивних вимог, з огляду на наступне.

Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності, в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Суд, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз.1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

У постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 7 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц висловлено правовий висновок щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Отже, у спорі щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, особами, які беруть участь у справі, є насамперед сторони правочину, у даному випадку: АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 , тоді як Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу (на теперішній час - Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу) Літвінова І.І., при посвідченні Договору іпотеки №ОД12И8295-З від 07 червня 2006 року стороною цього Договору не виступала та не набула за ним жодних прав чи обов`язків, а тому не є належним відповідачем в частині позовних вимог щодо припинення дії цього Договору, як нікчемного правочину.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог, що узгоджується із правовими висновками, викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачами заявлених позовних вимог та пропуску ними позовної давності для звернення до суду з даним позовом, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що залучення до участі у даній справі у якості співвідповідача АТ «УкрСиббанк», як правонаступника АКІБ «УкрСиббанк», який є стороною Договору іпотеки №ОД12И8295-З від 07 червня 2006 року, є обов`язковим.

Таким чином, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову, оскільки позивачами не вірно визначено склад співвідповідачів у даному спорі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, виклавши їх у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: