Провадження № 2/161/3058/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

за участю секретаря Авдійчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Тетяни Олексіївни про визнання застави припиненою у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області про визнання застави припиненою у зв`язку із припиненням основного зобов`язання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та її син ОСОБА_2 є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що 13.08.2003 року була укладена кредитна угода №1308/00-74-03 між кредитною спілкою «Західінком» та ОСОБА_3 , згідно якої останній отримав кредитні кошти в сумі 26000,00 грн. до 13.08.2006 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , між кредитною спілкою, нею та її сином ОСОБА_2 був укладений договір застави від 13.08.2003 року, за яким вони передали у заставу належну їм двокімнатну квартиру.

Зазначає, що повністю виконала умови кредитної угоди шляхом внесення грошових коштів на рахунок кредитної спілки та в подальшому, 11.12.2020 року звернулася до приватного нотаріуса, яка посвідчувала договір застави та накладала заборону про її зняття, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не представлено необхідних документів.

Разом з тим, вона не в змозі отримати квитанції по сплаті боргу, оскільки кредитна спілка « ОСОБА_4 » припинила свою діяльність 28.12.2009 року та у неї немає правонаступників.

У зв`язку з чим, просить припинити іпотеку за договором застави від 13.08.2003 року, укладеним між кредитною спілкою « ОСОБА_4 » та нею і її сином ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. за №2815.

До початку розгляду справи по суті позивач подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач також подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5).

Як слідує із матеріалів справи, 13.08.2003 року була укладена кредитна угода №1308/00-74-03 між кредитною спілкою «Західінком» та ОСОБА_3 , згідно якої останній отримав кредитні кошти в сумі 26000,00 грн. до 13.08.2006 року (а.с. 6).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 , між кредитною спілкою, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір застави від 13.08.2003 року, за яким вони передали у заставу належну їм двокімнатну квартиру (а.с. 8).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту ст.ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку"», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання у зв`язку з його повним виконанням. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання.

За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст.317 та ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як визначено ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 500/4127/16-ц (провадження №61-22142св18), правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки).

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року (справа №711/4556/16) зроблено висновок, що за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).

За таких обставин, у силу частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, суд приходить до висновку, що договір іпотеки також є припиненим.

Таким чином, зобов`язання позивача за іпотечним договором, які є похідними від основного зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором, є припиненими, а наявна заборона відчуження належної ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 та відомості, внесені до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна щодо цієї квартири, обмежують право власності позивача, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 593, 599 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 17 Закону України «Про іпотеку», суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати припиненою іпотеку за договором застави від 13 серпня 2003 року, укладеним між кредитною спілкою «Західінком» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Тетяною Олексіївною за №2815

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 24 вересня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк