Справа № 538/808/21
Провадження № 2/538/297/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Цімботи Л.Г., за участю секретаря судового засідання Дробот О.П., представника відповідача - Мартинюка О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавське Сонечко" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Полтавське Сонечко" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу і просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Полтавське Сонечко» сплачені останнім згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 13.04.2021р. у справі № 917/141/21, кошти в розмірі 151 333,76 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавське Сонечко» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 304,06 грн. В обґрунтування позову вказує, що 24.08.2020 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ChevroletAveo», д.р.н. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Полтавське Сонечко», на 165 км а/д Р-60 Суми-Київ Лохвицького району, допустив зіткнення з автомобілем «MAN», д.р.н НОМЕР_2 , з напівпричепом «Wielton», д.р.н НОМЕР_3 , що належать ТОВ «Автобудкомплекс-К», чим спричинив ДТП, внаслідок якої вищевказані транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження. На момент вчинення ДТП відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах, однак не був при безпосередньому виконанні трудових обов`язків, що підтверджується постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.10.2020р. у справі № 538/1603/20. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.10.2020р. по справі № 538/1603/20 встановлено, що ДТП трапилося саме з вини відповідача, що ним також було визнано в судовому засіданні. В результаті винних дій відповідача, що призвели до ДТП, автомобілю «MAN», д.р.н НОМЕР_2 , з напівпричепом «Wielton», д.р.н НОМЕР_3 , було спричинено низку механічних пошкоджень, чим завдано ТОВ «Автобудкомплекс-К» збитків. З метою відшкодування отриманих збитків ТОВ «Автобудкомплекс-К» 08.02.2021р. звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ТОВ «Полтавське Сонечко» про стягнення з останнього, як роботодавця відповідача та власника автомобіля «ChevroletAveo», д.р.н НОМЕР_1 , завданих ТОВ «Автобудкомплекс-К» внаслідок ДТП збитків. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.04.2021р. у справі № 917/141/21 з підприємства ТОВ «Полтавське Сонечко» стягнуто 151 333,76 грн., яких: 149 097,30 грн. розмір збитків завданих ТОВ «Автобудкомплекс-К» внаслідок пошкодження автомобілем «MAN», д.р.н НОМЕР_2 , з напівпричепом «Wielton», д.р.н НОМЕР_3 , в результаті ДТП та 2 236,46 гривень витрат зі сплати судового збору. 13.05.2021 року на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 13.04.2021р. у справі № 917/141/21 ТОВ «Полтавське Сонечко» було здійснено оплату на користь ТОВ «Автобудкомплекс-К» в розмірі 151 333,76 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №6933 від 13.05.2021р. Враховуючи вищевикладені обставини, вважає, що ТOB «Полтавське Сонечко», як особа, на яку було покладено зобов`язання з відшкодування ТOB «Автобудкомплекс-К» збитків, завданих відповідачем, має право на відшкодування в порядку регресу з відповідача коштів, сплачених ТОВ «Полтавське Сонечко» на користь ТОВ «Автобудкомплекс-К», в розмірі 151 333,76 гривень, з яких: 149 097,30 гривень - розмір збитків завданих ТОВ «Автобудкомплекс-К» внаслідок пошкодження автомобілем «MAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Wielton», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , в результаті ДТП; та 2 236,46 гривень витрат зі сплати судового збору, в повному обсязі.

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі сторони, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити, надали пояснення, які виклали і письмово.

Відповідач пояснив, що роботодавець передав йому автомобіль для зручності, в той період виникли певні несправності, зокрема в паливній систмі, які він самостійно враховуючи відповідний наказ, усував, при перевірці роботи автомобіля, які здійснював на автодорозі Р-60, і сталася дтп. Пояснювальну записку він писав під тиском керівництва. В той день діти з ним не перебували, і будь яких родичів тій місцевості у них немає.

Представник позивача пояснив, що дтп сталася під час виконання відповідачем своїх трудових обов`язів, а не у власних цілях, між позивачем та відповідачем жодного договору про повну матеріальну відповідальність укладено не було, тому може нести матеріальну відповідальність лише в межах середнього заробітку, але позивачем таких вимог не ставилося, відповідач не мав наміру умисно своїми діями завдати шкоду своєму роботодавцю, сумлінно виконував покаладені на нього обов`язки щодо збереження та обслуговуванння дорученого йому автомобіля, при цьому керівництво позивача жодним чином не намагалося врегулювати питання в досудовому порядку, жодних претензій відповідач від них не отримував.

Заслухавши учасників судового засідання, свідка, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Згідно постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.10.2020 року у справі № 538/1603/20 встановлено, що 24.08.2020 о 20 год. 40 хв. на 165 км. а/д Р-60 Суми-Київ Лохвицького р-ну ОСОБА_1 , керуючи автомобілем CHEVROLE AVEO д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування і допустив зіткнення з автомобілем MAN д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричіпом WIELTON д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив п.2.3.б ПДР України. В результаті ДТП вищезазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому у вказаній постанові вказано, що ОСОБА_1 працює водієм ТОВ "Полтавське сонечко" (а.с.20).

Згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавське сонечко" про стягнення 155 097,30 грн. задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Полтавське сонечко" на користь ТОВ "Автобудкомплекс-К" 149097,30 грн. - основного боргу, 2236,46 грн. - витрати по сплаті судового збору. З цього рішення вбачається, що ТОВ "Полтавське сонечко" як відповідач правом на подання відзиву не скористався, його представник в судове засідання не з`явився (а.с.21-28).

Згідно платіжного доручення № 6933 рв від 13.05.2021 року ТОВ "Полтавське сонечко" перераховано ТОВ "Автобудкомплекс-К" 151333,76 грн., призначення платежу: відшкодування збитків по рішенню суду в справі № 917/141/21 від 13.05.2021р (а.с.19).

Згідно наказу (розпорядження) № 7-к- 000000480 від 15.01.2020р. про прийняття на роботу, вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 16.01.2020 року водієм автотрнаспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавське Сонечко" (а.с.29).

Відповідно до наказу № 45 від 23.03.2020 року "Про тимчасове закріплення автомобілю за працівником" встановлено, що службовий автомобіль CHEVROLET, модель AVEO, тип - легковий СЕДАН-В, шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Полтавське Сонечко» з 23.03.2020 року тимчасово закріплений за водієм автотранспортних засобів ОСОБА_1 . Місцем зберігання службового автомобіля в після робочий час встановити адресу: АДРЕСА_1 . Відповідальність за збереження, справний технічний стан, санітарний стан, економне використання паливно-мастильних матеріалів, цивільно-правову відповідальність та дотримання вимог законодавства щодо використання автотранспорту, покласти на відповідальну особу, за яким закріплено автомобіль (а.с.30).

Як доказ позивачем надано копію пояснювальної записки водія ОСОБА_1 вбачається, що він 24.08.2020 року використовував службовий автомобіль у власних цілях і в не службовий час, а саме, щоб відвезти дитину до бабусі. Вертаючись додому на шляху Ісківці-Заводське потратив у ДТП з його вини. Свою вину визнав у повній мірі і бере на себе зобов`язання відшкодувати витрати на ремонт службового автомобіля та витрати підприємству потерпілій другій стороні в ДТП ( а.с.31).

Допитана як свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_1 є її колишнім чоловіком, шлюб розірвали чотири роки назад. Від цього шлюбу мають двох дочок. Подій 24.08.2020 року вона точно не пам`ятає, але дочок в той період ОСОБА_1 не давала, оскільки вони вже давно перестали з ним спілкуватися. Її мати проживає в м. Харків, свекруха проживає в м. Заводське.

Позивач зазначав, що в зв`язку з переходом права вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми, він звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів посилаючись на ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї

організації.

Таким чином, частина 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, заподіяну їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття:

а) перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"),

б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 911/2589/17 та від 27.04.2018 у справі № 910/9029/17 та в постановах Вищого господарського суду України від 04.04.2017 у справі № 904/8646/16 та від 16.02.2016 у справі №910/13767/15.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Вказані положення наведені в правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-933цс16 від 21.09.2016 р.

Судом встановлено, що ДТП сталося 24.08.2020р, хоча і у вихідний день, проте позивачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів того, що вказана дтп сталася не під час виконання працівником своїх трудових обов`язків, а при використанні автомобіля у власних цілях, і що на момент скоєння ДТП, винуватець не виконував трудові (службові) обов`язки ТОВ «Полтавське Сонечко», передбачені трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, тому суд приходить до висновку про відсутність передбачених статтею 1172 ЦК України підстав для покладення відповідальності за шкоду, завдану в результаті ДТП на водія - відповідача.

Зокрема, позивачем не надано ні графіку роботи водіїв підприємства, зокрема відповідача, не надано також підтвердження, що відповідач є особою, яка несе повну матеріальну відповідальність за ввірений йому автомобіль (відповідний договір), представник позивача в судове засідання не з`явився та не спростував пояснень свідка.

Суд критично ставиться до доданої позивачем пояснювальної записки, оскільки відповідач в судовому засіданні пояснив, що вона була написана під тиском роботодавця. Будь-яких спростувань вказаних пояснень відповідача позивачем не надано, і матеріали справи не містять доказів, які б спростовували ці пояснення.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними достатніми і достовірними доказами позовні вимоги - регресні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавське Сонечко" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 8 жовтня 2021 р.

Суддя Лохвицького

районного суду Л.Г.Цімбота