Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" вересня 2021 р. Справа № 608/1935/20
Номер провадження2/608/155/2021
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.
з участю секретаря Южди Л.С.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
У вересні 2020 року позивач акціонерне товариство КБ Приватбанк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В позовній заяві позивач зазначив, що ОСОБА_2 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н від 20.06.2011 року, згідно якої відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8 000 гривень. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.2.3, п. 2.1.2.4 Договору, де зазначено, що клієнт дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.
ОСОБА_2 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 31 липня 2020 року утворилась загальна заборгованість в сумі 815 194,36 гривень, з яких: 7 157,76 гривень заборгованість за кредитом; 801 896,53 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6 140,07 гривень заборгованість за пенею. АТ КБ Приватбанк просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 137 920,82 гривень, яка складається з: 7 157,76 гривень заборгованість за кредитом; 130 763,06 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом з 20.06.2011 по 31.05.2017, а також судові витрати по справі.
В січні 2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому зазначила, що позов не є вмотивований, а отже не може бути задоволений, так як зазначені позивачем у позовній заяві відомості не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи, а окремі висновки, які позивач вважає доведеними, не є такими, з огляду на вимоги чинного законодавства та судової практики. Так, вона звертає увагу суду на те, що у відповідності до поданої позивачем копії анкети-заяви позивальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 20.06.2011 р., неможливо чітко та однозначно встановити, які саме умови і Правила погоджувалися сторонами у самій заявці. Позивачем до вказаної позовної заяви також додано роздруківку витягів з Умов та Правил надання банківських правил, які нібито були дійсними на момент підписання заявки позичальника, а також витяг з Тарифів банку. Однак, такі витяги не містять підпису позичальника, а отже позивач не може однозначно стверджувати про те, що такі документи доведені до позичальника належним чином, він з даними документами ознайомився та підписав, чим висловив свою згоду на їх застосування у правовідносинах із банком. Крім того, із самої позовної заяви та доданих документів позивача стає відомо, що такі умови та правила, а також тарифи неодноразово змінювалися та доповнювалися, а отже, вони мають мінливий характер та залежать від волевиявлення самого банку, що ставить у нерівне становище споживача банківських послуг у порівнянні із самим банком, який за таких умов може змінювати правила на власний розсуд та у будь-який час. Таким чином, ці Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Також твердження позивача, що саме цей витяг з Умов та правил надання батьківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір № б/н від 20.06.2011 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках (формулах) нарахування, є сумнівним та нічим не доведеними.
Вирішуючи даний спір, слід зясувати, які кредитні картки було видано на підставі анкети-заяви, підписаної відповідачем 20.06.2011 р., а також на підставі якого карткового рахунку останнім отримано кредит та в якому розмірі. Зазначених відомостей позовна заява не містить. Таким чином, для належного розгляду вказаної справи необхідно також з`ясувати чи обумовили сторони у письмовому вигляді порядок погашення заборгованості, а якщо так, то яким чином - щомісячними черговими платежами чи шляхом повернення кредиту в повному обсязі в межах строку кредитування. За відсутності такої домовленості, також немає правових підстав уважати, що сторони обумовили відсотки за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 18.06.2003р., № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 04.07.2018р. № 75. Виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах, справи, може бути належним доказом щодо визначення руху коштів на рахунку та їх цільового використання. До позовної заяви позивачем додано виписку з особового рахунку клієнта, з якої вбачається, що ОСОБА_2 як клієнт банку у певний час знімала грошові кошти з картки. Однак, вказаною платіжною карткою вона користувалася не на підставі підписаної заяви від 20.06.2011 р., а сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись, як стандартна (типова) форма кредитного договору. Крім того, як видно із виписки по рахунку позивачем в примусовому порядку із рахунку відповідачки списувалися суми коштів на сплату відсотків за прострочений кредит, а також пеня за прострочку за кредитом понад 100 грн. Правомірність та підстава для списання вказаних сум позивачем у позовній заяві не вказана та не обґрунтована, що вказує на безпідставність списання зазначених сум.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при підписанні заявки АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
В лютому 2021 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 20.06.2011 року. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інших умов обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював.
Щодо ознайомлення відповідача з Умовами кредитування, Банк зазначив, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 20.06.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_2 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила, що "Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", з якого чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що він частково сплачував заборгованість за договором.
Щодо посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів», позивач зауважив, що норми цього Закону не поширюються на спірні правовідносини. Так, Закон визначає поняття споживчого кредиту це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Також Банк вважає недоречними посилання відповідача на постанову ВСУ у справі № 342/180/17, так як в судовій справі, що розглядається, позивачем надано: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, що була чинна на момент підписання заяви позичальника; довідка щодо виданих кредитних карток Відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення; довідка про зміну кредитного ліміту, що підтверджує встановлення розміру кредитного ліміту та його подальшу зміну; виписка по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій, що підтверджують усвідомлення ОСОБА_2 обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення Відповідача до банку з метою подальшого укладення договору.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту позивач зазначив, що для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що міститься в матеріалах справи). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.2.3., 2.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.51. Договору - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.
Для нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість існують певні формули, які банк використовує. Також при нарахуванні Банком процентів, комісій, пені і невнесення коштів клієнтом на погашення заборгованості, Банк має право здійснити списання даної заборгованості за рахунок кредитного ліміту.
Позивач звертає увагу, що Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача з цього приводу не повинні прийматися судом до уваги. Також згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи наведене, позивач АТ КБ «Приватбанк» просить задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.
В березні 2021 року відповідачка ОСОБА_2 подала заперечення, в якому зазначила, що позовні вимоги Банку не підтверджені жодними доказами чи іншими первинними документами, а тому не підлягають задоволенню з мотивів, аналогічних у відзиві на позовну заяву. Також ОСОБА_2 подала заяву, в якій вказала, що у відповідності до матеріалів справи кредитні кошти отримувалися в період з 10.07.2012 року по 27.11.2012 року, з того часу жодних кредитних коштів позичальник не отримував, а також не сплачував коштів на погашення вказаного кредиту. Термін дії кредитної картки вказано до 01.01.2016 року, втім банк проценти нараховував до 31.05.2017 року, а з позовом звернувся лише 27.08.2020 року. Зважаючи на вказане, просить застосувати позовну давність у даному спорі та відмовити у задоволенні позовних вимог.
В березні 2021 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, а саме просять стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 27 379,13 гривень, а також понесені судові витрати.
В квітні 2021 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшли додаткові пояснення, аналогічні за змістом до відповіді на відзив, просять задовольнити уточнені позовні вимоги Банку в повному обсязі.
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 2 липня 2021 року закрито підготовче судове засідання і справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача АТ КБ Приватбанк Гнатюк А. Ю. уточнені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позовних вимог Банку за їх недоведеністю, а в разі, якщо суд прийде протилежного висновку, то відмовити в позові за спливом строку позовної давності.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
20 червня 2011 року відповідачкою ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, проте в анкеті-заяві не зазначено, які банківські послуги мала намір отримати відповідачка.
У заяві зазначено, що позичальник підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 надана кредитна картка номер № НОМЕР_1 , дата відкриття 10 липня 2012 року, термін дії 01/16.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 : 10 липня 2012 року встановлений кредитний ліміт 300 гривень, 10 липня 2012 року кредитний ліміт збільшений до 8 000 гривень, 22 квітня 2013 року кредитний ліміт зменшений до 7 160 гривень, 6 листопада 2019 року кредитний ліміт зменшений до 0 гривень.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість до стягнення за кредитом ОСОБА_2 станом на 31 липня 2020 року становить 137 920 гривень 82 копійки, з яких: 7 157 гривень 76 копійок - заборгованість за кредитом, 130 763 гривень 06 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом з 20.06.2011 року по 31.05.2017 року.
Як вже зазначалося вище в березні 2021 року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 27 379 гривень 13 копійок (7 157 гривень 76 копійок - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 7 157 гривень 76 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 893 гривні 57 копійок заборгованість за простроченими відсотками; 7 327 гривень 80 копійок - заборгованості по пені), а також понесені судові витрати.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.
Відповідно до ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З огляду на частину першу статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.
Так, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
2 березня 2021 року відповідачка подала суду заяву про застосування в даному спорі позовної давності. Щодо цієї заяви суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, згідно з ст. 261 ЦК України, такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі 6-14цс14 від 18.06.2014 р.
З довідки АТ КБ "Приватбанк" вбачається, що в користуванні відповідачки ОСОБА_4 знаходилась кредитна картка НОМЕР_1 з терміном дії 01/16. Згідно виписки АТ КБ "Приватбанк" вбачається, що відповідачка користувалася вказаною кредитною карткою з 14 липня по 27 листопада 2012 року.
Таким чином, в зв`язку з неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, слід обчислювати з першого дня після останнього дня місяця дії картки, тобто, з 1 лютого 2016 року.
При цьому суд зазначає, що анкета-заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту.
Отже, визначений ст. 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності за вимогами АТ КБ "Приватбанк" закінчився, оскільки Банк звернувся з позовом до суду 25 вересня 2020 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається з матеріалів справи, за період з 2012 року по 2020 рік АТ КБ «ПриватБанк» не зверталося до суду з вимогою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно з статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно з статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В анкеті-заяві ОСОБА_2 від 20 червня 2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.
Разом з тим у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, від 1 липня 2015 року міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю із збільшеним строком, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.
Відповідно до пункту 1.1.7.31 зазначених Умов і Правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог статті 259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмовій формі договору про збільшення позовної давності, про що зазначив ВС у Постанові від 09.06.2021р. у справі №357/4940/17-ц
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 04 січня 2015 року у справі за № 6-1926 цс15.
Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Крім цього, слід зазначити, що відповідно до вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц (провадження №14-252цс18), прийнятої за наслідками перегляду судових рішень у аналогічній справі.
Отже, враховуючи наведене, суд зазначає, що право позивача було порушено, внаслідок несвоєчасної сплати заборгованості, яка утворилася внаслідок користування відповідачкою кредитною карткою АТ КБ "Приватбанк" в період з 14 липня по 27 листопада 2012 року. Така заборгованість становить, як зазначено в заяві про зменшення розміру позовних вимог, суму 27 379 гривень 13 копійок (7 157 гривень 76 копійок - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 7 157 гривень 76 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 893 гривні 57 копійок заборгованість за простроченими відсотками; 7 327 гривень 80 копійок - заборгованості по пені).
А тому з врахуванням вищенаведених обставин в позові АТ КБ "Приватбанк" про стягнення заборгованості слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.
Керуючись ст.ст. 263-265 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Відмовити за спливом строку позовної давності в позові акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 червня 2011 року.
Судові витрати покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Дата складення повного судового рішення -- 1 жовтня 2021 року.
Суддя: В. І. Парфенюк