ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Харків

справа №646/627/20

провадження № 22-ц/818/3717/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 березня 2021 року, постановлене у складі судді Білінської О.В.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просив надати йому додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті його бабусі - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість померлого батька - ОСОБА_6 , за правом представлення.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він дізнався про смерть своєї бабусі випадково. Здійснюючи догляд за могилою свого батька, він звернув увагу на невеликий пагорб біля могили, що схожий на місце поховання, у зв`язку з чим звернувся до адміністрації кладовища. З відповіді Комунального підприємства «Ритуал» Харківської міської ради від 26 грудня 2019 року вих. № 381 він дізнався, що при огляді зазначеного місця було встановлено несанкціоноване підпоховання урни з прахом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Після звернення до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ахмад А.П. він дізнався про те, що його дядьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину та повідомили нотаріусу неправдиву інформацію про відсутність інших спадкоємців. Зазначає, що пропустив строк для прийняття спадщини у зв`язку з неправомірними діями своїх дядьків щодо приховання факту смерті його бабусі, посилаючись на наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення цих дій.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 березня 2021 року позовні вимоги представника ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 3 (три) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80грн.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2021 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що представник позивача 29 січня 2020 року звертаючись до суду із вищевказаною позовною заявою зазначив, що про смерть спадкодавця ОСОБА_1 дізнався 26 грудня 2019 року, між тим доказів того, чому з цього часу на протязі місяця ОСОБА_1 не звернувся до суду з даним позовом, останнім суду надано не було. В матеріалах даної цивільної справи том № 2, аркуш справи 88 міститься заява позивача ОСОБА_1 у спадковій справі, яка була заведена після смерті батька позивача ОСОБА_6 , відповідно до якої позивач відмовляється від спадщини батька на користь своєї матері ОСОБА_7 , яка не має права на спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому що не є родичем померлої. Наголошує, що звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , поважними причинами пропуску строку представник позивача вказала відсутність інформації про смерть спадкодавця. Між тим, наведені причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України. Доводи позивача, є припущенням та не є об`єктивною обставиною, яка відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Звертає увагу суду на те, що у спірних правовідносинах позивач не обґрунтував та не надав належних та допустимих доказів, які були б підставою для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існували об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.1 ст.1266 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Матеріали справи свідчать, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником 2/3 частини зазначеної квартири є матір позивача ОСОБА_7 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 травня 2007 року у справі № 2-597/2007.

Спадкоємцями першої черги за законом є: позивач ОСОБА_1 за правом представлення батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно положень ч.1 ст.1266 ЦК України, та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є синами ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як свідчать матеріали справи, державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ахмад А.П. підтверджено відсутність факту прийняття позивачем спадщини та запропоновано позивачу звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про що свідчить лист від 16 січня 2020 року вих. № 148/102-14.

Також, матеріали справи містять постанову державного нотаріусу П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ахмад А.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 січня 2020 року вих. № 302/02-31, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом згідно зі ст. 1266 ЦК України, замість його раніш померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_6 , за правом представлення після його бабусі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та постійно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

У свою чергу, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину у встановлений законом строк, про що свідчать матеріали спадкової справи спадкодавця.

У позовній заяві, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, позивач зазначає, що він дізнався про смерть своєї бабусі з відповіді КП «Ритуал» Харківської міської ради від 26 грудня 2019 року вих. № 381, а тому вважає, що строк для прийняття спадщини він пропустив з об`єктивних та незалежних від нього обставин.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Частиною 3 ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом із тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано лист КП «Ритуал» Харківської міської ради від 26 грудня 2019 року вих. №381, з якого вбачається, що згідно «Книги реєстрації поховань» міського кладовища №17 в кварталі 54, ряд 1, могила 23 є місцем поховання померлого (могила) ОСОБА_6 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ). При огляді зазначеного місця було встановлено несанкціоноване підпоховання урни з прахом померлої ОСОБА_5 , дане підпохованння не було зареєстровано в установленому порядку в «Книзі реєстрації поховань» міського кладовища № 17, з питань підпоховання урни з прахом ОСОБА_5 в адміністрацію кладовища звернень не надходило. Згідно з даними «Книги реєстрації кремацій» міського крематорію померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 кремована 10 січня 2018 року, урна з прахом видана для поховання на кладовищі сел. Андріївка Балакліївського району.

Разом з тим саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20.

Той факт, що поховання ОСОБА_5 не було санкціоноване КП «Ритуал» зазначених вище висновків суду не спростовує.

Позивач наполягає на тому, що відповідачами чинились перешкоди у спілкуванні із ОСОБА_5 .

Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів цих обставин.

Позивач не заперечував той факт, що із заявами щодо протиправних дій відповідачів, які перешкоджали йому у спілкуванні з ОСОБА_5 , до компетентних органів не звертався.

Показання свідка ОСОБА_8 , яка стверджувала, що отримувала від позивача продукти харчування для передачі ОСОБА_5 та підтримувала з нею спілкування про яке розповідала позивачу, не є достатніми доказами для висновку про те, що відповідачі неправомірно перешкоджали позивачу спілкуватися з ОСОБА_5 .

Недобросовісність поведінки інших спадкоємців (відповідачів по справі) щодо ненадання відомостей про відкриття спадщини також не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права.

Наведені позивачкою причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України можуть визнаватися поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасування з ухваленню нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 березня 2021 року -скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна