Провадження № 22-ц/4808/1449/21
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Томин О.О., Фединяка В.Д.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2021 року, в складі судді Мелещенко Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про зобов`язання надати інформацію та документи на адвокатські запити,

в с т а н о в и в:

30 серпня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Аваєва Н.В. звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про зобов`язання надати інформацію та документи в завірених копіях на адвокатські запити №16-08-2021/001 та №16-08-2021/002 від 16 серпня 2021 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про зобов`язання надати інформацію та документи в завірених копіях на адвокатські запити.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів встановлено, що спірні правовідносини, виникли між фізичною особою та Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області, суб`єктом владних повноважень, щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень стосовно розгляду запиту на інформацію, що визначає наявність адміністративного спору та відносить його до підсудності адміністративного суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокат Аваєва Н.В. подала апеляційну скаргу.

Апелянт посилається на те, що суд не надав оцінки доводам позивача щодо обґрунтування підсудності справи.

Так, позивач вважає протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо ненадання адвокату повної інформації на адвокатський запит, зміст якого спрямований на те, щоб відповідач надав інформацію та копії документів, які не відносяться до публічної інформації та є службовою інформацією, яка не підлягає оприлюдненню.

Зазначає, що адвокат звернувся до суду за захистом порушеного права на отримання інформації з метою надання професійної правничої допомоги клієнту на підставі договору про надання правничої допомоги.

Судом першої інстанції не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 16.01.2019 року №686/23317/13-а.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ініційований позивачем спір є публічно-правовим, який виник між фізичною особою та розпорядником публічної інформації щодо оскарження його бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Просить ухвалу суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Аваєва Н.В. усудовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - Токар В.І. заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо підсудності заявленого позивачем позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 серпня 2021 року адвокатом Волковим П.О., який виступав в інтересах ОСОБА_3 на підставі ордеру про надання правової допомоги від 27.07.2021 року, направлено адвокатські запити №16-08-2021/001 та №16-08-2021/002 до ГУ ДПС в Івано-Франківській області.

У зазначених адвокатських запитах позивач у зв`язку з наданням правової допомоги ОСОБА_3 в Івано-Франківському окружному адміністративному суді просив відповідача надати інформацію та документи в завірених копіях: доповідну записку (висновок) керівника відповідного структурного підрозділу ГУ ДПС в Івано-Франківській області, якою оформлені обґрунтовані пропозиції щодо необхідності проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_3 , рішення керівника ГУ ДПС в Івано-Франківській області про доцільність проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_3 із зазначення підрозділу, який буде здійснювати цю перевірку та доповідну записку управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 14.04.2021 року №160/09-19-07-13.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначаються Законом України «Про доступ до публічної інформації» .

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до частини другої статті 1 вказаного Закону публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 2 Закону).

Статтею 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону забезпечується, зокрема, систематичним та оперативним оприлюдненням інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі Інтернет; а також шляхом надання інформації на запити.

Відповідно до частини 2 статті 6 вказаного закону, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотримання сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною 7 статті 6 закону передбачено, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, зокрема, відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі аналізу наведених норм Закону Верховний Суд зробив висновок, що доступ до публічної інформації може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до числа яких належать й суб`єкти владних повноважень, у встановлені законом строки певних відомостей за відповідними запитами, зокрема фізичних осіб.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України).

За частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Відповідно до абзаців першого та другого частини першої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

За правилом частини третьої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Отже, адвокатський запит може бути адресований як суб`єктам владних повноважень, так і приватним особам. Такі запити можуть стосуватися як надання публічної, так і будь-якої іншої інформації, необхідної адвокатові для надання правової допомоги клієнтові.

Взявши до уваги наведене, залежно від виду запитаної адвокатом інформації (публічна чи непублічна) спір із розпорядником такої інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до неї підлягає розгляду за правилами адміністративного чи цивільного судочинства відповідно.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 вимагав від суб`єкта владних повноважень надати йому публічну інформацію у вигляді належним чином завірених копій документів. З цим запитом до ГУ ДПС позивач звернувся в межах здійснення представництва інтересів ОСОБА_3 в Івано-Франківському окружному адміністративному суді.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання надати відповідь на його адвокатські запити підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2019 року у справі № 826/5331/18 (провадження № 11-791апп19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі № 727/65/20, підстави відступити від зазначених висновків судом не встановлено.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №826/7244/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розгляд скарг на дії чи бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо неналежного розгляду адвокатського запиту про надання інформації, яка не є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Посилання у апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, суд вважає безпідставними, оскільки правовідносини у справі, що переглядається, не є подібними до правовідносин у згаданій справі, у якій адвокатський запит був спрямований на реалізацію контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні. А отже, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду - залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 вересня 2021 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. Томин

В.Д. Фединяк