Справа № 354/720/17
Провадження № 22-ц/4808/1264/21
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду, ухвалене головуючим суддею Ваврійчук Т.Л. 04 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лубніної Тетяни Іонівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Атаманюк Валерії Анатоліївни про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

встановив :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_5 , звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лубніна Т.І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А., про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позов обгрунтовувала тим, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку від 15 червня 2004 року вона є власником земельної ділянки в с.Поляниця Яремчанської міської ради, кадастровий номер :22:002:0188, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При зверненні у вересні 2017 року до нотаріуса щодо підготовки документів для укладення договору купівлі-продажу згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо про відчуження від її імені, не уповноваженими особами за очевидно підробленим паспортом, на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року спірної земельної ділянки ОСОБА_4 . В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2017 року земельна ділянка перепродана ОСОБА_2 . Разом з тим договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року вона не укладала, підпис у документі підроблений, безготівковий розрахунок через банк не проводився, оригінал державного акта на цю земельну ділянку знаходиться в неї. Посилаючись на вказані обставини, на підставі статей 330, 388 ЦК України просила витребувати від ОСОБА_2 як добросовісного набувача на її користь земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в с. Поляниця Яремчанської міської ради (кадастровий номер :22:002:0188, реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 000). Також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 грудня 2016 року №33009794, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 березня 2017 року №34353996, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А.

Рішенням Яремчанського міського суду від 04 червня 2021 року позов задоволено. Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :22:002:0188, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що знаходиться за адресою в с.Поляниця, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 грудня 2016 року №33009794, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 березня 2017 року №34353996, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 8 420, 00 гривень.

Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, представник ОСОБА_2 - адвокат Осадча Н.О. подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На її думку, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач є власником спірної земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради (кадастровий номер :22:002:0188). Зокрема не враховано, що 14 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаної ділянки. В подальшому 20 березня 2017 року договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також зареєстровано право власності на земельну ділянку. Жодних судових рішень про визнання вказаних правочинів недійсними та/або незаконним набуття права власності немає. При цьому наявність у позивача оригіналу Державного акта на право власності на земельну ділянку не спростовує факту укладення нею договору купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року. Посилається на те, що з 01 січня 2013 року підтвердженням реєстрації права власності на земельну ділянку, яка переходить від однієї особи до іншої, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, законодавством не покладено на попереднього власника обов`язку передати свої правовстановлюючі документи наступному власнику. Отже, нотаріальне посвідчення правочину від 14 грудня 2016 року свідчить про відсутність обставин, якими позивачка обгрунтовувала свої вимоги. Будь-яких порушень вимог законодавства при посвідченні нотаріусом договору судом не встановлено. Крім того, у неї знаходиться оригінал цього договору, а посилання на неотримання грошових коштів від ОСОБА_4 не підтверджене належними доказами.

Також вказує, що у матеріалах справи наявні копії двох паспортів, виданих на ім`я ОСОБА_3 . Разом з тим дослідження щодо дійсності чи підроблення одного із них не проводилось, тому невідомо який з них є дійсним.

Безпідставно місцевим судом прийнято до уваги і висновки судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів, оскільки такі здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження та отримані з порушенням порядку, встановленого законом.

Вважає, що позивачкою неправильно обрано спосіб захисту порушеного права власності, оскільки застосування такого способу захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння можливе тільки за умови відсутності зобов`язально-правових (договірних) відносин. Натомість у даному спорі мають місце саме договірні відносини, підтвердженням чого є укладення 14 грудня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

На її думку, судом необґрунтовано скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, оскільки під час перевірки законності рішення нотаріуса Атаманюк В.А. щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України порушень закону не виявлено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились. Представник ОСОБА_3 адвокат Волкова Т.В. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лубніна Т.І. подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Враховуючи належне повідомлення сторін, в тому числі представника апелянта ОСОБА_1 , про дату, час і місце розгляду справи, відсутність клопотань про відкладення судового засідання, та з метою дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів відповідно до положення статті 372 ЦПК України перешкод розгляду справи за відсутності учасників справи, не знаходить.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_3 поза її волею, без укладення нею у встановленому порядку договору про розпорядження своєю власністю, що є підставою для витребування земельної ділянки від відповідача. При цьому суд вважав, що для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2016 року за №1597, діючи як продавець, особа, що не є позивачем, надала паспорт, який має розбіжності з дійсними даними наявного у позивача паспорту, зокрема фото особи, місця реєстрації та сімейного стану особи. Державний акт на право власності від 15 червня 2004 року на земельну ділянку, що відчужувалась, та який пред`явлений на день укладення договору, не посвідчувався печаткою органу, що видав такий документ Поляницькою сільською радою. Також в довідці №357 від 02 грудня 2016 року, виданою Поляницькою сільською радою до укладення договору купівлі-продажу, печатка останній не належить. Кошти, які обумовлені сторонами договору, за які продано земельну ділянку, ОСОБА_3 від покупця не одержувала, оскільки такий правочин, як встановлено судом за сукупністю оцінених доказів, дійсно не укладала. Аналогічно будь-яких доказів того, що у позивачки наявний оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2016 року матеріали справи не містять.

Суд також вважав, що не скасування вищестоящим органом рішень нотаріуса про державну реєстрацію прав, за результатом проведеної перевірки Міністерством юстиції, та відсутності обґрунтування причин такої відмови, не може бути перешкодою звернення до суду за захистом своїх прав позивачем.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 червня 2004 року №1141 ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради (а.с. 8 т.1).

На підставі вказаного договору позивачці 15 червня 2004 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ 058507 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :22:002:0188 (а.с. 9 т.1).

За змістом договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1597, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_7 купив земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер :22:002:0188, яка знаходиться в с.Поляниця Яремчанської міської ради (а.с. 12-14).

У пункті 4 договору зазначено, що земельна ділянка оглянута покупцем, який свідчить, що ділянка придатна для використання за призначенням. Продавець та покупець в присутності нотаріуса свідчать, що будь-які забудови (будівлі, споруди) або будь-які будівельні матеріали на земельній ділянці відсутні. Цей факт підтверджується довідкою №357 від 02 грудня 2016 року, виданою Поляницькою сільською радою Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.

Продаж земельної ділянки за цим договором вчинено за 500 000,00 грн, які покупець сплатив продавцю до підписання договору шляхом безготівкового розрахунку через банк. На час підписання договору сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (пункт 7 договору).

Продавець засвідчила, що відчужувана земельна ділянка є її особистою власністю, оскільки вона у шлюбі не перебуває і не перебувала на момент придбання цієї земельної ділянки. Осіб, що можуть мати право на земельну ділянку, або її частку згідно статей 60-74 Сімейного кодексу України, не існує (пункт 12 договору). Вказане також було зазначено у заяві нотаріусу від імені ОСОБА_3 від 14 грудня 2016 року (а.с.60).

На підставі вказаного договору 19 грудня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. прийнято рішення №33009794 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 10-11 т.1).

20 березня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А. посвідчила договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:0188 (а.с. 15-18 т.1).

Відповідно до пункту 18 договору продавцем надано довідку за №61/02-20 від 17 лютого 2017 року, видану Поляницькою сільською радою Яремчанської міської ради про те, що на даній земельній ділянці капітальні будівлі і споруди відсутні (а.с. 15-18).

20 березня 2017 року на підставі цього договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А. прийнято рішення №34353996 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

12 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернулася з заявою до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про вчинення кримінального правопорушення. Відповідні відомості внесені до ЄРДР і розпочато кримінальне провадження № 000496 за частиною третьою статті 190 КК України (а.с. 150 т.1). За змістом фабули справи за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року невстановлені слідством особи з корисливих мотивів, шахрайським способом придбали право на земельні ділянки з кадастровими номерами 220020162, 220020188, 220020163, , 220020164, що перебували у власності ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 29 березня 2018 року №1.1-121/18, проведеної експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України під час досудового розслідування кримінального провадження, рукописні написи від імені ОСОБА_3 у графі «Підпис:» у двох примірниках заяви ОСОБА_3 та у двох примірниках заяви ОСОБА_4 від 14 грудня 2016 року виконані не ОСОБА_8 , а іншою особою. Підписи та рукописні написи від імені ОСОБА_3 у графі «Продавець» у двох примірниках договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лубніною Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1597, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с. 71-81 т.2).

Згідно з висновком експерта Івано-Франківського наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 квітня 2018 року №1.1.-125/18 відбитки круглої гербової печатки в довідці №357 від 02 грудня 2016 року та довідці №61/02-20 від 17 лютого 2017 року виконані не печаткою Поляницької сільської ради, відбитки якої надані на дослідження в якості зразків для порівняння (а.с. 58-63 т.2).

Як вбачається зі змісту висновку судової технічної експертизи документів від 18 квітня 2018 року №1.1.-122/18, проведеної Івано-Франківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, відбитки круглої гербової печатки в Державному акті на право власності на земельну ділянку ІФ №058507 від 15 червня 2004 року виконані не печаткою Поляницької сільської ради зразка 2004 року та зразка 2010-2018 років, відбитки яких надані на дослідження в якості зразків для порівняння (а.с. 64-70 т.2).

Відповідно до листа Відділення ПУМБ «РЦ в м. Київ» № КІЕ-50.5/53 від 06 лютого 2020 року у АТ «ПУМБ» ОСОБА_3 було відкрито картковий рахунок у гривні. В період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року на вказаний рахунок відсутні зарахування згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 14 грудня 2016 року, зареєстровані в реєстрі за №1594, №1597 (а.с. 87 т.3).

Частиною першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України. Під час розгляду спорів про витребування майна суди мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).

Задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи спір, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_3 поза її волею, без укладення нею у встановленому порядку договору про розпорядження своєю власністю, що є підставою для витребування земельної ділянки від відповідача.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно врахував, що висновки експерта підготовлені у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Зважаючи на те, що висновки експертиз, проведених у кримінальному провадженні, містять відомості про обставини, які мають значення для справи, їх копії отримано без порушення встановленого законом порядку, судом першої інстанції правильно враховано їх як належні, достовірні та достатні письмові докази,незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Заперечуючи проти висновку експерта, ОСОБА_2 , не надав доказів на його спростування, не скористався правом на заявлення клопотання про призначення відповідної судової експертизи у цій справі, не ставив перед судом питання про виклик у судове засідання експерта, який проводив почеркознавчу експертизу.

А отже, доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачка як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Більш того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року ОСОБА_3 не підписувала. Отже, такий договір є неукладеним, а тому не може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, посилання заявника, що договір купівлі-продажу від 14 грудня 2016 року недійсним не визнавався, є безпідставними.

До таких самих висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2021 року, переглядаючи справу №354/718/17, предметом розгляду якої було витребування у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 іншої земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради (кадастровий номер :22:002:0180, реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 000).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Осадчої Наталії Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 04 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови виготовлено 04 жовтня 2021 року