Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/1561/18

Провадження № 2/943/1135/2021

12 серпня 2021 року м. Буськ Львівська область

Буський районний суд Львівської області в складі:

головувуючого судді Шендрікової Г.О.

за участю секретаря судового засідання Бузун О.О.

без участі сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» в особі уповноваженої особи Савіхіної Анастасії Миколаївни до ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волошин С.В. про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Позивач АТ КБ «Приватбанк» свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.05.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув у зв`язку з чим, станом на 31.05.2018 року виникла заборгованість у розмірі 76636,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 1594, 13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 67716,90 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3200, 00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) 3625, 55 грн.

Повідомлений належним чином представник позивача в судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив, в разі його неявки, розгляд справи провести за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Волошин С.В. в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце слухання справи повідомлялися належним чином, до матеріалів справи адвокат Волошин С.В. додав заяву з проханням суд провести судовий розгляд по суті за відсутності сторони відповідача, позов заперечує повністю та наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог повністю. Крім того просить суд застосувати позовну давність та відмовити в позові повністю у зв`язку зі спливом строків позовної давності відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно матеріалів справи між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 11.05.2011 року укладено договір №б/н. Відповідно до даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у встановленому розмірі. Відповідач своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернув у зв`язку з чим, станом на 31.05.2018 року виникла заборгованість у розмірі 76636,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 1594, 13 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 67716,90 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3200, 00 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) 3625, 55 грн. З розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку, останній платіж за кредитним договором було здійснило 12.06.2013 року - з відміткою «поповнення мобільного через Приват 24». Відповідно до наданої позивачем довідки вбачається, що відповідачу було видано картку за наступним № НОМЕР_1 , дата відкриття 20.0.4.2011 року, термін дії якої 04.15 року Згідно наданого позивачем розрахунку встановлено, що будь-яких операцій з 12.06.2013 року вчинено не було. Тобто, про своє порушене право та несвоєчасну оплату відповідачем заборгованості за кредитним договором позивач знав починаючи з 12.06.2013 року, однак продовжував нараховувати відсотки за користування коштами та штрафні санкції. Крім цього, таке нарахування позивач здійснював і за межами строку кредитування, оскільки, як вбачається з довідки, наданої позивачем про видані відповідачу кредитні картки, термін дії останньої кредитної картки закінчився 04.15 року. З цього часу на ім`я відповідача кредитна картка не видавалась, а відтак і не могло відбуватись користування кредитними коштами.

Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові ВП ВС від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Враховуючи, що позовна заява надійшла до суду 02.08.2018 року, позивачем пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з даним позовом, оскільки З розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахункувідповідач ОСОБА_1 останній платіж здійснив 02 квітня 2012 року - з відміткою «кредитная часть Р2Р перевода», а тому через місяць після припинення відповідачем оплати по кредитному договору, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свої порушених прав в частині невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору. Станом на час подачі позову ПАТ КБ «Приватбанк» сплив загальний строк позовної давності, що є підставою для застосування ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Крім того, п.1.1.7.31 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг (далі-Витяг), передбачено, що зміна строку позовної давності погоджується між кредитором і позичальником та укладається в письмовій формі, яка підписується сторонами договору. Витяг відповідачем не підписаний, у зв`язку з чим вони з кредитором не погодили зміну строку позовної давності строком на 50 років у відповідності до вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, серед іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Відповідачу надано у користування кредитну картку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується у Розрахунку заборгованості за договором.

Щодо строків позовної давності, суд приходить до наступних висновків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Подана позивачем роздруківка із вебсайту АТ КБ «ПриватБанк» Умов та Правил надання банківських послуг не визнається судом належним та допустимим доказом щодо розміру та порядку нарахування процентів та їх призначення, оскільки такі Умови не підписані позичальником та повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що акцентовано увагу у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника та довідці про умови кредитування, які безпосередньо підписані відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 31.10.2018 справа № 202/4494/16-ц та від 28.03.2018/ справа 444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальнихзасад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

При вирішенні питання застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту та відсотків, суд не бере до уваги положення п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку про збільшення позовної давності щодо повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки до 50 років, на що посилається позивач у відповідь на відзив.

Як вказувалось вище, додана до позову роздруківка з веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк» Умов та Правил надання банківських послуг не підписана позичальником, а тому являється належним та допустимим доказом того, що при укладання кредитного договору з використанням кредитної картки, позивач був ознайомлений з такими умовами, в тому числі і щодо збільшення банком строку позовної давності та, що він надав згоду на кредитування саме на таких умовах.

При цьому, у підписаній позичальником Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», не містяться умови ні щодо строку дії кредитного договору, ні про збільшення строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови).

Безпідставним є посилання у позовній заяві на те, що «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку» було встановлено порядок повернення коштів черговими платежами та те, що кінцевий термін повернення коштів відповідає строку дії картки, оскільки судом не було встановлено, що вони були підписані відповідачем, відповідно вони не є частиною кредитного договору б/н від 11 травня 2011 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 ..

Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, анкета-заява позичальника від 11 травня 2011 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту.

Останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 вніс 02 квітня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся 02 серпня 2018 року, суд дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Такий ж висновок, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах є в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 697/1307/17-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 314/5082/17.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За правилом статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Верховний суд України висловив правову позицію відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме: в постановах від 19.03.2014 у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14 Верховний суд України зазначає, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таки договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як з`ясовано судом, згідно наданого позивачем розрахунку встановлено, що будь-яких операцій з 11.04.2016 року вчинено не було, строк дії кредитної картки, яка була видана відповідачу - до останнього дня листопада 2016 року, що підтверджується відповідною довідкою наданою позивачем /а. с. 9/. Інші картки відповідачу не видавались.

Анкета-заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту, за таких обставин, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності за вказаним кредитним договором - виник з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту. У даній справі між сторонами кредитного договору не було погоджено графік погашення чергових платежів та те, що кінцевий строк погашення відповідає строку дії картки.

Таким чином, суд визначає моментом початку перебігу строку позовної давності наступний місяць, після закінчення терміну дії картки - травень 2015 року, тобто строку, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу, що погоджується з висновком викладеними в Постанові КЦС ВС від 15.01.2021 по справі № 494/366/19 (61-2084св20).

Отже, у цій справі станом на день подання позову - 02.08.2018 року (дата надходження позову до суду) сплив встановлений законом (ст. 257 ЦК України) загальний строк позовної давності.

За таких обставин, зважаючи на заявлену представником відповідача у заяві вимогу про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України, у зв`язку зі спливом позовної давності.

Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК, ст. ст. 257, 267, 526, 530, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області (на підставі пп. 15.5. п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.09.2021 року.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» місце знаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Г. О. Шендрікова