КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №760/5575/20 Головуючий у 1 інстанції: Букіна О.М.

Провадження №22-ц/824/11826/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

28 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Мостової Г.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просив:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки CHRYSLER PT CRUISER, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 60 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 березня 2012 року між сторонами був укладений шлюб, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року був розірваний.

У період з 15 березня 2012 року по 12 вересня 2019 року подружжям було набуте майно, а саме, автомобіль марки CHRYSLER PT CRUISER, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований за відповідачем.

Автомобіль є неподільним майном, перебуває у повному володінні, користуванні та розпорядженні відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач є матір`ю трьох неповнолітніх дітей та має потребу в автомобілі.

А тому, враховуючи положення ст. 364 ЦК України, він надає згоду на компенсацію вартості його частки автомобіля, яка становить 60 200 грн (120 400 грн / 2).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 автомобіль марки Chrysler PT Cruiser, (загальний легковий універсал-В), реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу - автомобіля марки Chrysler PT Cruiser, (загальний легковий універсал-В), реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 у розмірі 60 200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що їй не було відомо про наявність такої справи, оскільки на час направлення їй повісток її не було в Україні. У матеріалах справи наявні конверти із позовом та повістками, які повернулися до суду. Про її відсутність в країні позивач був сповіщений, так як вона виїжджала на лікування з їхньою дитиною.

Зазначає, що рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено факт тривалого спільного не підтримування шлюбних відносин. Згідно акту сусідів сторони спільно не проживають з кінця 2014 року. Після припинення шлюбних відносин за обопільною згодою 04 листопада 2015 року все їхнє спільне мано було поділене, а саме, ними було розділено кошти,отриманні від продажу придбаного ними автомобіля під час шлюбу у розмір по 1/2 частині від вартості - по 4750 доларів США кожному. У розписці позивач підтвердив відсутність будь-якого іншого майна, яке б було спільно нажитим. Отримавши свою частину коштів, вона за них, які вже набули статусу власних коштів, придбала автомобіль Chrysler PT Cruiser, д.н.з. НОМЕР_2 .

Адвокат Луценко С.О. представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що акт сусідів про непроживання позивача є неналежним доказом. У рішенні суду про розірвання шлюбу не зазначений період фактичного припинення шлюбу. У розписці, на яку посилається відповідач, позивач підтверджує той факт, що проданий подружжям автомобіль Volvo S40 за певну суму та половину виручених від продажу коштів він отримав 04 листопада 2015 року. Оскільки спірний автомобіль було придбано 26 грудня 2015 року під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а будь-якого нотаріально посвідченого договору про поділ майна чи рішення суду про поділ майна не було, то посилання відповідача на належність їй автомобіля на праві особистої власності є безпідставними.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Ляшенко І.І. підтримали подану апеляційну скаргу, адвокат Луценко С.О. представник ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль Chrysler PT Cruiser, д.н.з. НОМЕР_2 , був придбаний під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, зареєстрований та перебуває у користуванні відповідача, є неподільним, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію у розмірі 1/2 частки вартості спірного автомобіля, що становить 60 200 грн.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16 березня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (а.с. 4)

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського управління юстиції у м. Києві, актовий запис №276 від 16 березня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». (а.с. 5)

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль Chrysler PT Cruiser, д.н.з. НОМЕР_2 , було зареєстровано на ОСОБА_1 26 грудня 2015 року. (а.с. 8, 94)

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилався на те, що автомобіль Chrysler PT Cruiser, д.н.з. НОМЕР_2 , було придбано під час шлюбу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року №6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до частини шостої статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

За положеннями зазначених норм при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження доводів щодо належності автомобіля Chrysler PT Cruiser, д.н.з. НОМЕР_2 , на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 надала акт від 05 березня 2021 року, розписку від 04 листопада 2015 року, лист ТСЦ МВС №8043 від 06 березня 2021 року №31/44.

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи (конверт повернувся з відміткою «за терміном зберігання»), на час відкриття провадження у справі перебувала з дітьми за кордоном України, а тому подані ОСОБА_1 докази приймаються апеляційним судом, оскільки мають виключне значення для правильного вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно акту від 05 березня 2021 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 з 2015 року і на момент обстеження в квартирі не проживає, його речі відсутні. У даній квартирі постійно мешкає ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 92)

Відповідно до розписки про отримання коштів від 04 листопада 2015 року ОСОБА_2 підтверджує, що отримав від ОСОБА_1 1/2 вартості автомобіля Volvo S40 (AA3376HO), а саме 4750 доларів США, 30 жовтня 2015 року проданого у його присутності ОСОБА_1 за 9 500 доларів США, в якості своєї 1/2 частки нажитого в подружжі спільного майна. Також посвідчив, що ніякого іншого спільно придбаного або нажитого іншим шляхом майна їхнє подружжя немає. Заперечень та претензій немає. (а.с. 93)

Оцінивши в сукупності надані докази суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що автомобіль Chrysler PT Cruiser, д.н.з. НОМЕР_2 , придбаний після фактичного припинення шлюбних відносин, за особисті кошти відповідача, а тому є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, її апеляційна скарга підлягає задоволенню, а тому, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог, судовий збір у розмірі 1261 грн 20 коп. за подання апеляційної скарги слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Г.І. Мостова

Л.П. Сушко