Ухвала

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 644/3932/18-ц

провадження № 61-6606св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року у складі судді Клименка А. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 05 березня 2020 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати.

Позовну заяву мотивовано тим, що Харківською міською радою були здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержання вимог земельного законодавства. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно

від 21 травня 2018 року № 124626267 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 302,5 кв. м, розташованої по

АДРЕСА_1 , з 26 серпня 2005 року зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2005 року за № 1936.

Згідно із листом відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 22 лютого 2017 року № 19-20.08-3-690/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06 березня 2017 року за № 1420/0/225-17, речові права відповідачки на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , не зареєстровані.

Харківська міська рада вважала, що враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням статей 12, 80, 83 ЗК України, земельна ділянка площею 0,0549 га

по АДРЕСА_1 , перебуває у власності територіальної громади м. Харкова.

Зазначала, що відповідачка у період з 01 травня 2015 року по 30 квітня

2018 року не сплачувала за користування земельною ділянкою плату

за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, унаслідок чого,

як вважала Харківська міська рада, зберегла у себе майно - грошові кошти, які підлягають стягненню відповідно до статей 1212-1214 ЦК України

у судовому порядку.

З урахуванням викладеного, Харківська міська рада просила суд стягнути

з відповідачки на її користь безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 501 564,36 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова

від 17 грудня 2018 року позов Харківської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 501 564,36 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка користується земельною ділянкою, власником або постійним землекористувачем якої вона не є, а тому вона не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідачки є орендна плата. Матеріали справи

не містять доказів належного оформлення власником будівлі права користування спірною земельною ділянкою, зокрема укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова

від 17 грудня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування

до спірних правовідносин приписів чинного законодавства про безпідставне збереження відповідачкою майна (коштів) за рахунок позивача, а саме: використання земельної ділянки без укладення договору оренди, з огляду

на те, що відповідачка є власником нерухомого майна, проте матеріали справи не містять доказів належного оформлення власником будівлі права користування земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2020 року було відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи № 644/3932/18-ц

із Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року справу

№ 644/3932/18-ц призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень судів першої

та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня

2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18)

та від 25 червня 2019 року у справі № 629/2701/17 (провадження

№ 12-258гс18) та постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06 лютого 2018 року у справі № 923/921/17,

від 07 лютого 2019 року у справі № 922/3639/17, від 13 лютого 2019 року

у справі № 922/392/18 та від 29 травня 2019 року у справі № 922/955/18

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

ОСОБА_2 зазначала, що спірна земельна ділянка не має меж, встановлених у передбачений законом порядок, а також спірній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, а тому, на її думку, спірна земельна ділянка не може вважатися сформованою об`єктом цивільних прав,

що унеможливлює укладення договору оренди землі та сплату орендної плати.

Вважає, що якщо земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав, за відсутності витягу з нормативно-грошової оцінки, зазначене виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів

за користування нею.

У зв`язку із чим, на думку ОСОБА_2 , для вирішення цього спору встановленню підлягають, зокрема, обставини щодо площі спірної земельної ділянки, за користування якої позивач просить стягнути з неї безпідставно збережені кошти; та нормативно-грошова оцінка спірної земельної ділянки, яка є необхідної для визначення розміру позовних вимог та їх обґрунтованості.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 646/4738/19 (провадження № 17197св20) справу за позовом Харківської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради

до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених коштів передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що колегія суддів Верховного Суду

у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки

у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 645/1040/19 (провадження № 61-19442св20), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня

2021 року у справі № 646/4546/19 (провадження № 61-7171св20) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року у справі № 463/12532/18 (провадження № 61-21651св19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня

2020 року у справі № 638/13423/18 (провадження № 61-13423св19) застосовано принципово різний підхід для вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин, в яких один і той самий предмет спору, та які врегульовані одними і тими самими нормами права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом шляхом відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викликана тим, що колегії суддів з різних судових палат у наведених вище судових рішеннях дійшли протилежних висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме:

одна колегія суддів дійшла правового висновку про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав

на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові;

інша колегія суддів, установивши, що фактичний розмір земельної ділянки визначено актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, складеним Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, дійшла висновку про наявності правових підстав для стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати

за земельну ділянку.

Зазначене свідчить про застосування судом касаційної інстанції принципово різного підходу до вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин, різне застосування положень закону, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом, так як, застосовуючи положення статті 79-1 ЗК України

до правовідносин, що виникають у зв`язку із безпідставним отримання

чи збереженням земельної ділянки, помилковим буде врахування лише положень щодо сформованості земельної ділянки.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження

у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 644/3932/18-ц (провадження № 61-6606св20) до закінчення перегляду

у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду справи № 646/4738/19 (провадження

№ 61-17197св20).

Керуючись статтями 252, 253, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи за позовом Харківської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених коштів (справа

№ 646/4738/19, провадження № 61-17197св20).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович