Постанова

Іменем України

05 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 344/10382/20

провадження № 61-7614св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго»,

представник відповідача - Дмитрук Олег Іванович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року у складі судді Рибки Л. Я. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Девляшевського В. А., Фединяка В. Д., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Девляшевського В. А., Фединяка В. Д.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (далі - ПрАТ «Прикарпаттяобленерго») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 25 липня 1991 року № 106 йому було надано у безстрокове користування земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

31 січня 1996 року йому було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1091 для обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.

На зазначеній земельній ділянці ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» без його згоди розмістило лінію електропередач (ЛЕП) 0,4 кВ. Вказував, що встановлення електроопори створює йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом перенесення товариством ЛЕП 0,4 кВ за межі належної йому земельної ділянки.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року заяву ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» 3 000,00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом при прийнятті постанови від 22 березня 2021 року не було вирішено питання про судові витрати, тому наявні підстави для ухвалення додаткового рішення і стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» витрат на правничу допомогуу розмірі 3 000,00 грн, понесених останнім внаслідок апеляційного перегляду справи.При визначенні розміру цих витрат судом враховано складність справи та виконані роботи, принципи співмірності і розумності судових витрат.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

У травні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року і постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року та касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року і постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

У касаційній скарзі на ухвалу Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року і постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження є порушення судами норм процесуального права, оскільки суди дійшли помилкового висновку про те, що позовні вимоги у цій справі були предметом розгляду у справах № 338/1221/15-ц і № 344/12454/19, а провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій лише вказали на наявність судових рішень з того самого спору і між тими самими сторонами, які набрали законної сили, проте не наведено відповідних мотивів ухвалення оскаржуваних судових рішень, не досліджено підстав і обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги. Так, у справі № 338/1221/15-ц і у цій справі у позовних заявах ним наведено різний за змістом виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, і різні підстави позову, тому це є різні позовні заяви, а тому справа № 338/1221/15-ц і ця справа не є одним і тим самим спором. Крім того, із позовної заяви від 05 липня 2019 року, за якою постановлено ухвалу Богородчанського районного суду від 01 листопада 2019 у справі № 344/12454/19, вбачається, що вона не містить тих підстав і обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги у цій справі, зазначених у позовній заяві від 12 серпня 2020 року.

У касаційній скарзі на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить додаткову постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в ухваленні додаткового рішення.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що витрати на правову допомогу підлягають розподілу між сторонами виключно за результатами розгляду справи. Водночас положеннями ЦПК України не передбачено подання стороною до апеляційного суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, оскільки такий подається разом із першою заявою по суті спору, а відзив на апеляційну скаргу не є такою заявою по суті спору.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2021 року представник ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» - Дмитрук О. І. подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року і постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 25 липня 1991 року № 106 ОСОБА_1 надано у безстрокове користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку.

31 січня 1996 року ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1091 для обслуговування житлового будинку, яка розташована у селищі Богородчани.

Звертаючись до суду із цим позовом до ПрАТ «Прикарпаттяобленерго», ОСОБА_1 вказував на те, що на належній йому на праві власності земельній ділянці ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» без його згоди розміщено лінію електропередач (ЛЕП) 0,4 кВ та встановлення електроопори створює йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою. На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розміщеною по АДРЕСА_1 , шляхом перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної йому земельної ділянки.

Сторонами у цій справі є позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ПрАТ «Прикарпаттяобленерго». Предмет спору - усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної позивачу земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ-01-01-2-000070 від 31 січня 1996 року).

Наведені обставини були предметом дослідження під час розгляду справи № 338/1221/15-ц між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зокрема, з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,1091 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року, у справі № 338/1221/15-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (далі - ПАТ «Прикарпаттяобленерго»), третя особа - Богородчанська селищна рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, розміщеною по АДРЕСА_1 шляхом перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної позивачу земельної ділянки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року залишено без змін.

Сторонами у справі № 338/1221/15-ц були позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» і третя особа - Богородчанська селищна рада. Предметом спору є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ-01-01-2-000070 від 31 січня 1996 року).

Згідно з витягом з протоколу № 18 загальних зборів акціонерів ПАТ «Прикарпаттяобленерго», проведених 12 квітня 2017 року, внесено зміни до статуту ПАТ «Прикарпаттяобленерго» і затверджено статут ПрАТ «Прикарпаттяяобленерго» у новій редакції, тобто юридична особа змінила організаційно-правову форму.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ПрАТ «Прикарпаттяобленерго», в якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кВ за межі належної йому земельної ділянки.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, провадження у справі № 344/12454/19 закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 12 березня 2020 року ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року залишено без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Щодо ухвалу Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, вирішено питання щодо тотожного позову, який розглядається, тобто позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення цивільної справи без винесення судового рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, наслідком якої є, за загальним правилом, неможливість повторного звернення до суду з тотожним позовом. Ця форма закінчення цивільної справи застосовується у випадку, коли суд незаконно відкрив провадження у справі або коли продовження процесу стає явно неможливим або недоцільним.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, випливає із сутності законної сили такого судового рішення, а саме його виключності.

Так, у справі, що переглядається, сторонами є: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ПрАТ «Прикарпаттяобленерго». Предмет спору та вимога позивача - усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кв за межі належної позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

У справі № 338/1221/15-ц сторонами є: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ПАТ «Прикарпаттяобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Богородчанська селищна рада. Предмет спору та вимога позивача - усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кв за межі належної позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

У справі № 344/12454/19 сторонами є: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ПрАТ «Прикарпаттяобленерго». Предмет спору та вимога позивача - усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у спосіб перенесення відповідачем ЛЕП 0,4 кв за межі належної позивачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

З указаного вбачається, що вимоги ОСОБА_1 до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою вже були предметом судового розгляду та за наслідками їх розгляду винесено судове рішення у справі № 338/1221/15-ц, що набрало законної сили. Крім того, у липні 2019 року ОСОБА_1 повторно пред`явив аналогічний позов та ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2019 року провадження у справі № 344/12454/19 було закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Викладення ОСОБА_1 у цьому позові вимог з наведенням інших формулювань не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог надано інші докази, аніж докази, які були предметом дослідження у справах № 338/1221/15-ц та № 344/12454/19, є необґрунтованими, оскільки сторони в указаних справах та у цій справі співпадають, а також співпадають предмет і підстави позову, що має визначальне значення. Неподання доказів не свідчить про наявність у позивача права звернутися до суду повторно із аналогічним позовом.

Інші доводи касаційної скарги, які є подібними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Щодо додаткової постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» повідомилосуду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які воно понесло та очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, за наслідком якого Івано-Франківським апеляційним судом було прийнято постанову від 22 березня 2021 року, заявником 26 березня 2021 року надано договір про надання професійної правничої допомоги від 04 січня 2021 року № 2021/15, акт приймання-передачі послуг за договором, платіжне доручення про сплату послуг від 24 березня 2021 року № 39768, ордер, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги, який підтверджує повноваження адвоката Дмитрука О. І. на представництво інтересів товариства в суді. На підставі вказаних доказів відповідач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товаримства понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 100,00 грн.

Виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу та значимості таких дій у справі, часу потраченого на участь у судовому засіданні та врахувавши принцип співмірності і розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про доведеність відповідачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанцій у розмірі 3 000,00 грн.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду апеляційної інстанції не впливають, оскільки заявником було дотримано строк і порядок подання доказів про розмір судових витрат, визначені у частині восьмій статті 141 ЦПК України. Крім того, обов`язок розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, встановлений статтею 382 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 396, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян