ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 954/270/21 Головуючий в суді І інстанції Каневський В.О.
Номер провадження 22ц/819/1541/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бурлай Дмитро Валерійович, на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Придніпровське» про стягнення коштів за користування земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В :

18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Придніпровське», у якому просила стягнути з відповідача кошти за користування земельною ділянкою в сумі 73 036,88 грн, в тому числі за період: орендну плату з 2008 по 2016рр. 52 967,82 грн; за фактичне користування земельною ділянкою з 2017 по 2020рр. 20 062,86 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2 , між якою та ПрАТ «Придніпровське» 23.05.2006 року укладено договір оренди землі, зареєстрований у Нововоронцовському реєстраційному окрузі 06.12.2006 року за №4АА00240/80. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 надала, а ПрАТ «Придніпровське» прийняло в строкове платне користування земельні ділянки загальною площею 7,217 :04:006:0001 площею 6,1974 га та :04:013:0027 площею 1,0186 га) строком на 10 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, у зв`язку з чим позивач успадкувала належну померлій земельну ділянку площею 6,1974 га. Позивач оформила право на спадщину 23.10.2020 року шляхом отримання відповідного свідоцтва.

З дня смерті орендодавця ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до дня успадкування належних позивачу земельних ділянок орендар ПрАТ «Придніпровське» належним чином нараховував орендну плату, але не виплачував її через необізнаність про коло спадкоємців.

Після оформлення спадкових прав позивач звернулася до відповідача з вимогою сплатити кошти за вказаний період та 2017-2020 роки, тобто період, коли земля продовжувала бути у користування відповідача після закінчення строку договору, однак отримала відмову.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. При цьому, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності, оскільки в силу ч.1 ст. 148-1 ЗК України до ОСОБА_1 перейшли права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки тільки з 23.10.2020р.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 31 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині позовних вимог про стягнення з відповідача орендної оплати за землю за період з 2008 по 2016 роки, поважних причин пропуску такого строку позивачем не наведено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї частини вимог.

Щодо вимог позивача про стягнення з ПрАТ «Придніпровське» коштів за користування земельною ділянкою у період з 2017 по 2020 р. без належних на це підстав, то суд вважав, що представником позивача не надано доказів, які б підтвердили таке використання відповідачем земельної ділянки у вказаний період часу, тому суд дійшов висновку про відсутність у відповідача зобов`язання повернути збережене майно ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бурлай Дмитро Валерійович, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 31.05.2021 р. скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції протиправно застосовано позовну давність до спірних правовідносин, оскільки відповідачем відповідної заяви не було подано. Крім того, судом не враховано та не надано належної оцінки клопотанню позивача про поновлення строку на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача коштів за користування земельною ділянкою.

Також апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо недоведеності факту користування відповідачем спірною земельною ділянкою у період з 2017 по 2020р., оскільки вказані обставини підтверджуються довідкою Новоолександрівської сільської ради №02-27/282 від 24.12.2020р., згідно якої земельні ділянки з кадастровими номерами :04:006:0001 площею 6,1974 га та :04:013:0027 площею 1,0186 га перебувають у користуванні ПрАТ «Придніпровське». Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаному доказу, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

23.05.2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Придніпровське» укладено договір оренди земельної ділянки №135, згідно умов якого ОСОБА_2 надала, а ВАТ «Придніпровське» прийняло в строкове платне користування земельні ділянки загальною площею 7,217 га. Вказаний договір зареєстровано у Нововоронцовському реєстраційному окрузі 06.12.2006р. (а.с.11-12)

Пунктом 2.2 передбачено, що договір укладено строком на десять років з моменту його державної реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, про що Новоолександрівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області вчинено актовий запис про смерть №4 від 25.01.2008 р. (а.с.17)

23.10.2020р. ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1077, посвідчене приватним нотаріусом Нововоронцовського районного нотаріального округу Херсонської області Виноградовою Н.М., згідно якого ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_2 , яке складається з земельної ділянки, площею 6,1974 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області і переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.18)

23.10.2020р. право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку площею 6,1974 га кадастровий номер :04:006:0001 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 23.10.2020р. №229413953. (а.с.13)

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує, що земельна ділянка площею 6,1974 га кадастровий номер :04:006:0001, право власності на яку в порядку спадкування набула ОСОБА_1 , є частиною земельної ділянки площею 7,217 га, що була передана в користування ВАТ «Придніпровське», правонаступником якого є ПрАТ «Придніпровське», на підставі договору оренди від 23.05.2006р., укладеного з ОСОБА_2 .

За позицією позивача, вказана земельна ділянка після смерті ОСОБА_2 у період з 2008 по 2016 р. продовжувала перебувати у користуванні ПрАТ «Придніпровське» на підставі договору оренди від 23.05.2006р., відповідачем нараховувалася орендна плата, але не була виплачена через необізнаність орендаря про коло спадкоємців. Крім того, відповідач користувався вказаною земельною ділянкою протягом 2017-2020р., але вже без належних правових підстав. З огляду на викладене ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача орендну плату за період з 2008 по 2016р. в сумі 52967,82 грн та кошти за фактичне користування земельною ділянкою за період з 2017 по 2020р. в сумі 20 062,86 грн.

Частиною першою статті 2 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 23.05.2006р. між ПрАТ «Придніпровське» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, предметом якого була земельна ділянка площею 7,217 га.

Право власності на частину вказаної земельної ділянки площею 6,1974 га кадастровий номер :04:006:0001 перейшло до ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 32 ЗУ "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається зі змісту договору оренди земельної ділянки №135 від 23.05.2006р., перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не визначено в якості підстави для зміни його умов або припинення договору.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Оскільки до складу спадкового майна позивача увійшла земельна ділянка її матері, то у відповідності до ст. 1218 ЦК України ОСОБА_1 набула право на орендну плату за вказану земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а наведені нею причини такого пропуску не є поважними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України)

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч.3 ст. 267 ЦПК України)

Враховуючи, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву порушено питання про пропуск позивачем строку позовної давності, тому у суду першої інстанції були наявні законні підстави для вирішення вказаного питання.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованим доводи апелянта про відсутність у суду першої інстанції права застосовувати позовну давність до даних спірних правовідносин з тих підстав, що представник відповідача у відзиві не просив про її застосування, а лише зазначив норми законодавства, які регулюють це питання та звернув увагу на те, що позивач не зазначила поважних причин пропуску строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву представник відповідача цитує положення ст. 257 ЦК України та звертає увагу на те, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. (а.с.50-51)

Прохальна частина відзиву дійсно не містить вимоги представника відповідача щодо застосування позовної давності.

Проте, на думку колегії суддів, вказана обставина не має вирішального значення, оскільки мотивувальна частина відзиву містить достатнє обґрунтування, яке свідчить про позицію відповідача та його вимогу щодо застосування позовної давності до даних спірних правовідносин.

В іншому випадку відмова судом першої інстанції у застосуванні позовної давності з цих підстав була б проявом надмірного формалізму, що суперечить принципам цивільного судочинства.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Із вищенаведеного вбачається, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання орендарем зобов`язань за договором, позовна давність за вимогами орендодавця про стягнення орендної плати повинна обчислюватися з моменту настання строку виплати орендної плати.

Згідно п.3.3 договору, орендна плата вноситься орендарем раз на рік після закінчення річного терміну оренди, до 31 числа грудня місяця.

Отже, з 01 січня кожного наступного року у орендодавця виникає право вимоги щодо отримання орендної плати за попередній рік.

Таким чином, починаючи з 01.01.2009 року у ОСОБА_1 , як правонаступника прав та обов`язків ОСОБА_2 , виникло право на отримання орендної плати від ПрАТ «Придніпровське» за 2008 рік, з 01.01.2010 за 2009 рік, з 01.01.2011 за 2010 рік, з 01.01.2012 за 2011 рік, з 01.01.2013 за 2012 рік, з 01.01.2014 за 2013 рік, з 01.01.2015 за 2014 рік, з 01.01.2016 за 2015 рік, з 01.01.2017 за 2016 рік.

Оскільки позивач звернулася до суду з позовом 18.03.2021р., тобто більше ніж через три роки після 01.01.2017р., тому правильним є висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача орендної плати за 2008-2016 роки.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову з вказаних підстав.

Як було зазначено вище, положеннями ч.4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, згідно ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, єдиною умовою поновлення пропущеного строку позовної давності є визнання причин пропуску такого строку поважними. При цьому, поняття поважності причин пропуску вказаного строку є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить поновити строк для стягнення з відповідача збережених коштів за користування земельною ділянкою. Поважність причин пропуску строку позовної давності обґрунтувала тим, що лише 23.10.2020р. оформила спадкові права на земельну ділянку, яка була предметом договору оренди від 23.05.2006р.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. (ч.2 ст.1220 ЦК України)

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Виходячи з викладеного слід дійти висновку, що ОСОБА_1 набула права на земельну ділянку площею 6,1974 га кадастровий номер :04:006:0001 та, відповідно, на орендну плату за її використання ПрАТ «Придніпровське» з 24.01.2008 р., тобто з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Проте, право вимоги орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою ОСОБА_1 набула лише після оформлення права на спадщину, тобто з 23.10.2020 р.

Враховуючи, що до 23.10.2020 р. позивач об`єктивно не мала можливості пред`явити до ПрАТ «Придніпровське» вимогу щодо виплати їй орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 2008 по 2016 р., тому апеляційний суд вважає, що наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку позовної давності є поважними, а її порушене право згідно ч.5 ст. 267 ЦК України підлягає захисту.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, не надав належної оцінки наведеним ОСОБА_1 причинам пропуску строку позовної давності, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для захисту порушених прав позивача.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача з орендної плати, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.1 договору оренди земельної ділянки від 23.05.2006 року орендна плата за користування земельною ділянкою у вартісному виразі складає 1,5% вартості земельної ділянки.

Орендна плата вноситься орендарем раз на рік, після закінчення річного терміну оренди, до 31 числа грудня місяця. (п.3.3 договору)

Розмір орендної плати підлягає індексації у відповідності до індексу інфляції, зазначеної на дату виплати орендної плати. (п.3.5 договору)

Суд вважає обґрунтованим спосіб нарахування позивачем орендної плати за 2008-2016 роки, з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 52 967,82 грн., наведеним у розрахунку заборгованості, (а.с.19), оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору оренди землі від 23 травня 2006 року.

Визначаючи суму заборгованості апеляційний суд враховує, що згідно п.3.2 договору у розмір орендної плати входить податок на землю, який сплачується орендарем в порядок та строки, передбачені законодавством України.

Отже, ПрАТ «Придніпровське» протягом 2008-2016 року був податковим агентом зі сплати податків та інших обов`язкових платежів з доходу орендодавця у виді орендної плати за землю, як орендар земельної ділянки.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами, в тому числі з розрахунком позивача щодо заборгованості з орендної плати за 2008-2016р, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, який не містить жодних заперечень щодо суми заборгованості, обчисленої ОСОБА_1 (а.с.50-51)

Враховуючи, що відповідачем не заперечено суму заборгованості з орендної плати за період з 2008 по 2016р. та не надано доказів сплати податку за землю на спірну земельну ділянку, власником якої наразі є ОСОБА_1 , тому у суду відсутні підстави для зменшення суми заборгованості з орендної плати на суму такого податку.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Придніпровське» заборгованості з орендної плати за землю за період з 2008 по 2016р. в сумі 52 967,82 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо неповажності причин пропуску позивачем строку позовної давності не відповідають фактичним обставинам справи, і апеляційний суд дійшов висновку про поважність таких причин, тому рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «Придніпровське» орендної плати за 2008-2016 роки слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким вказані вимоги задовольнити.

Щодо вимог позивача про стягнення з ПрАТ «Придніпровське» коштів за фактичне користування земельною ділянкою без належної правової підстави у період з 2017 по 2020 р в сумі 20 062,86 грн, то колегія суддів зазначає наступне.

Вказані вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що відповідач після припинення дії договору оренди (06.12.2016р.) продовжив користуватися земельною ділянкою площею 6,1974 га кадастровий номер :04:006:0001, не сплачував орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою, яку повинен повернути позивачеві на підставі ст. 1212 ЦК України.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. При цьому, для кондикційних зобов`язань вина заподіювача шкоди не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 6.1974 га кадастровий номер :04:006:0001 без належних на те правових підстав протягом 2017-2020 років.

Відповідач ПрАТ «Придніпровське» заперечує факт такого користування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1 ст. 76 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту користування ПрАТ «Придніпровське» спірною земельною ділянкою протягом 2017-2020 років, тобто після припинення дії договору оренди від 23.05.2006р. № 135, позивачем надано до суду першої інстанції довідку від 24.12.2020 р. №02-27/282, видану Новоолександрівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області, згідно якої земельна ділянка за кадастровим номером :04:006:0001 площею 6.1974 га перебуває у користуванні ПрАТ «Придніпровське». (а.с.14)

При цьому, вказана довідка за своїм змістом не містить відомостей про джерела отримання Новоолександрівською сільською радою такої інформації або посилань на будь-які обставини, які дозволили вказаному органу встановити фактичного користувача земельною ділянкою площею 6.1974 кадастровий номер :04:006:0001 протягом 2017-2020 років.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, у листі від 10.12.2020р. №29-21-0.31-41/114-20 Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повідомляє, що згідно Національної кадастрової системи та відкритої поземельної книги земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0001 перебуває в оренді у ОСОБА_3 , дата державної реєстрації речового права 27 жовтня 2020 року. (а.с.23)

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що надана позивачем довідка Новоолександрівської сільської ради від 24.12.2020 р. №02-27/282 не є належним доказом на підтвердження факту користування відповідачем спірною земельною ділянкою протягом 2017-2020 років, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем вказаних обставин та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення цієї частини позовних вимог.

Таким чином, згідно ст. 375 ЦПК України рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 31.05.2021р. в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Придніпровське» про стягнення коштів за користування земельною ділянкою у період з 2017 по 2020 роки в сумі 20062,86 грн слід залишити без змін, а апеляційну скаргу в цій частині без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача (72,5%), тому понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору до суду першої та апеляційної інстанції в загальній сумі 2270,00 грн підлягають частковому стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, в сумі 1645,75 грн.

На підставі викладеного, керуючись 141, 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Бурлай Дмитро Валерійович, задовольнити частково.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 31 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Придніпровське» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою з 2008 по 2016 роки скасувати та постановити нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Придніпровське» на користь ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою площею 6.1974 га кадастровий номер :04:006:0001 протягом 2008-2016 років в сумі 52 967,82 грн. (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят сім грн. 82 коп.)

Це ж рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Придніпровське» про стягнення коштів за користування земельною ділянкою у період з 2017 по 2020 роки в сумі 20062,86 грн - залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Придніпровське» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1645,75 грн (одна тисяча шістсот сорок п`ять грн 75 коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік