Ухвала

06 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 306/1962/18

провадження № 61-15784ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати, що поширені ІНФОРМАЦІЯ_1 в адміністративній будівлі Свалявської районної державної адміністрації ОСОБА_1 стосовно неї висловлювання «Ти хто така?! Ти хто така?! Не для того я півтора року був у зоні АТО, аби такі як ти мене вчили! Ти - очкаричка й...!» носять очевидно образливий характер і є такими, що ображають її честь і гідність; просила зобов`язати ОСОБА_1 публічно вибачитися в присутності членів депутатського корпусу, голови Свалявської районної державної адміністрації ОСОБА_6 та начальника Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що вона як представник акредитованого районною радою засобу масової інформації була запрошена 21 серпня 2018 року на перше пленарне сесійне засідання чергової сесії депутатів районної ради VII скликання. Під час обговорення інформації про результати державної підсумкової атестації та зовнішнього незалежного оцінювання громадянин ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 провокували конфлікт у сесійній залі. ОСОБА_1 кричав, агресивно поводився, на прохання голови районної ради не порушувати регламент сесії реагував не одразу. Виходячи із зали засідань, член загону народної самооборони міста Свалява та села Драчино ОСОБА_1 гучно висловлював своє невдоволення роботою начальника відділу освіти Свалявської районної державної адміністрації ОСОБА_4 , викрикуючи на її адресу публічні образи. На її слова: «Ви ж освічена людина. Навіщо ж так кричати?», ОСОБА_1 відреагував криками: «Ти хто така?! Ти хто така?! Не для того я півтора року був у зоні АТО, аби такі як ти мене вчили! Ти - очкаричка й...!». Вживаючи нецензурну лайку та звертаючись позначенням на її фізичні недоліки, ОСОБА_1 принизив її честь і гідність. Після усного звернення до начальника Свалявського відділення Мукачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 як до представника правоохоронних органів з метою уточнення процедури звернення зі скаргою на дії ОСОБА_1 за відповідача намагався вибачитися його товариш ОСОБА_3 та спробував вмовити ОСОБА_1 вибачитися перед мною. Однак ОСОБА_1 публічно заявив, що вибачатися не буде, чим повторно образив її як особистість та публічно принизив як редактора районного часопису.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано висловлювання ОСОБА_1 «Ти хто така?! Ти хто така?! Не для того я півтора року був у зоні АТО, аби такі як ти мене вчили! Ти - очкаричка й...!» на адресу ОСОБА_2 такими, що мають образливий характер та що ображають честь і гідність ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 після набрання цим рішенням суду законної сили вибачитися перед ОСОБА_2 за висловлювання «Ти хто така?! Ти хто така?! Не для того я півтора року був у зоні АТО, аби такі як ти мене вчили! Ти - очкаричка й...!». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року скасовано в частині зобов`язання ОСОБА_1 після набрання цим рішенням суду законної сили вибачитися перед ОСОБА_2 за висловлювання «Ти хто така?! Ти хто така?! Не для того я півтора року був у зоні АТО, аби такі як ти мене вчили! Ти - очкаричка й...!» і ухвалено у вказаній частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні цих вимог. В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить: скасувати повністю рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року; скасувати частково постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2021 року; відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Предметом позову в цій справі є визнання поширених відомостей такими, що ображають честь і гідність позивача та зобов`язання вибачитися за поширені відомості.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Посилаючись на те, що суди не врахували належним чином висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 161/4052/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 359/8847/16-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 428/3780/20-ц, заявник не навів обґрунтування невідповідності висновків судів попередніх інстанцій в цій справі зазначеним у вказаних постановах Верховного Суду правовим висновкам. При цьому обставини, встановлені у справах № 161/4052/16-ц, № 359/8847/16-ц, № 428/3780/20-ц, не є подібними до обставин, встановлених судами попередніх інстанцій в цій справі. Предметом позову в цій справі, на відміну від справ № 161/4052/16-ц, № 359/8847/16-ц, № 428/3780/20-ц, є не спростування недостовірної інформації, а визнання інформації такою, що ображає честь і гідність позивача, тому посилання заявника на вживання ним оціночних суджень не спростовує висновків судів попередніх інстанцій про те, що поширена ним інформація ображає честь і гідність позивача.

Крім того, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2021 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко