ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 644/5643/20

провадження № 22-ц/818/5289/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміна О.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи :

позивач - КП «Харківські теплові мережі»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року, постановлене суддею Клименка А.М.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року КП «ХТМ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 53 458,12 грн., що утворилась за період з 01 квітня 2013 року по 15 січня 2020 року, інфляційних витрат в розмірі 2965 грн. 09 коп., 3 % річних в розмірі 168 грн. 92 коп. Також позивач просив стягнути з відповідачів сплачену суму судового збору в розмірі 2102 грн.

В обґрунтування позову КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, що згідно з рішенням Харківського міськвиконкому № 1407 від 23 грудня 1998 року «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» (зі змінами) позивач є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова. Відповідачі проживають у квартирі з централізованою системою опалення та теплопостачання, отримують послуги, які надає позивач, але оплату за надані послуги здійснювали не в повному обсязі, внаслідок чого за ними виникла заборгованість за фактично спожиті послуги. В процесі розгляду справи представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій уточнив позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 квітня 2013 року по 15 січня 2020 року в сумі 50324 грн. 11 коп., інфляційні витрати в сумі 2965 грн. 09 коп., 3 % річних в сумі 168 грн. 92 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 29 липня 2017 року по 15 січня 2020 року в загальному розмірі 37 618 грн. 26 коп., за період з 29 липня 2017 року по 28 липня 2021 року інфляційні втрати в розмірі 2 965 грн. 09 коп. і 3 % річних в розмірі 168 грн. 92 коп., всього стягнути 40 752 грн. 01 коп. У задоволенні решти позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору по 700 грн. 67 коп. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції не враховано той факт, що КП «ХТМ» з 2006 року нараховував суму за надання послуг з підігріву гарячої води без урахування приладів обліку. Зазначає, що відповідно до Законодавства України всі прилади обліку повинні проходити повірку за рахунок підприємства яке надає послуги, тобто за рахунок КП «ХТМ». Прилад обліку був установлений у 2004 році та опломбований працівниками КП «ХТМ» ще у 2004 році, однак на час розгляду справи жодного разу працівники підприємства не виконали вимог закону та не провели необхідну повірку лічильника та ігнорували його звернення з цього приводу. Вважає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки розрахунки надані підприємством не відповідають кількості отриманих споживачами послуг бо нараховані не за показниками лічильників.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Позивачем рішення суду не оскаржується.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 липня 2021 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги КП «ХТМ» суд першої інстанції виходив з того, що після застосування строку позовної давності стягненню з відповідачів на користь КП «ХТМ» підлягає 37 618,26 грн. за період з 29.07.2007 року по 15 січня 2020 року; інфляційні втрати в розмірі 2965 грн. 09 коп. і 3 % річних в розмірі 168 грн. 92 коп. Визначена сума заборгованості відповідачів по оплаті за надані послуги з гарячого водопостачання квартири є обґрунтованою , оскільки в період виникнення заборгованості позивач не мав обов`язку проводити повірку приладу обліку гарячої води, встановленого в квартирі відповідачів, зазначена повірка відповідачами не здійснювалася, тому нарахування оплати за надані послуги з гарячого водопостачання їх квартири за встановленими тарифами в залежності від кількості проживаючих в квартирі осіб.

Судова колегія погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з рішенням Харківського міськвиконкому від 23 грудня 1998 року № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» (зі змінами, внесеними рішенням від 30 вересня 2001 року № 946) позивач є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова.

Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

За адресою: АДРЕСА_1 , КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, згідно з Тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Як вбачається з відомості нарахувань та оплати за послуги теплопостачання за період з 01 квітня 2013 року по 15 січня 2020 року за ними виникла заборгованість по оплаті за надані послуги в загальній сумі 50324 грн. 11 коп., інфляційні втрати в сумі 2965 грн. 09 коп., 3 % річних в сумі 168 грн. 92 коп.

Судом також встановлено, що 06.12.2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було винесено судовий наказ за заявою КП «ХТМ» до відповідачів про стягнення заборгованості, однак ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.02.2011 року судовий наказ скасовано.

Письмового договору між сторонами з надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою надання таких послуг між сторонами укладено не було.

За змістом ст.ст. 16, 19, 26 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги», що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин, що регулюються Житловим кодексом Українського РСР, Законом України № 1875-IVвід 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV від 24.06.2004), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, та обґрунтовано вважав, що між сторонами виник спір з приводу договору про надання послуг з теплопостачання.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 КП «ХТМ» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої

Згідно відомостей нарахування та оплати за теплову енергію відповідачі є споживачами послуг, які надає КП «Харківські теплові мережі» шляхом відкриття абонентського рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Даних про статус квартири, в якій проживають відповідачі, матеріали справи не містять і таких доказів сторони не надали.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (надалі Правила).

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (надалі Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Частиною 1 ст.26 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановленому законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і в п.23 Правил, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

Як свідчать матеріали справи, відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі оплачують послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за ними утворився борг, згідно наданого КП «Харківські теплові мережі» розрахунку за період з 01 квітня 2013 року по 15 січня 2020 року в сумі 50324,11 грн.

Також, позивачем були нараховані інфляційні витрати в розмірі 2 965 грн. 09 коп., 3 % річних в розмірі 168 грн. 92 коп..

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Згідно ст. 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Розрахунок наведений позивачем відповідачами не заперечується.

Разом з тим, відповідачами в суді першої інстанції заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовної заяви в частині заборгованості за надані послуги за період з 01 квітня 2013 року по 28 липня 2017 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

Таким чином, з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість в межах строку позовної давності, тобто за останні три роки, що передували зверненню до суду з цим позовом, а саме за період з період з 29 липня 2017 року по 15 січня 2020 року в загальному розмірі 37618 грн. 26 коп., а заборгованість за період з 01 квітня 2013 року по 28 липня 2017 року включно заявлено поза межами строку позовної давності, тому стягненню не підлягає. Також солідарному стягненню з відповідачів на користь КП «ХТМ» підлягають інфляційні втрати позивача внаслідок знецінення суми заборгованості за цей період в розмірі 2965 грн. 09 коп. і 3 % річних у розмірі 168 грн. 92 коп.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, щодо безпідставності нарахування заборгованості, оскільки не враховані показники лічильника, судовою колегією не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 28 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі Порядок).

Згідно з пунктом 24 цього Порядку (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаютьсявідповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії.

У квітні 2006 року КП «ХТМ» повідомило позивачів про необхідність здійснити повірку приладів обліку гарячої води (лічильників), встановлених за адресою: АДРЕСА_1 .

КП «ХТМ» через відсутність повірки зняло з абонентського обліку лічильник гарячої води, встановлений в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , і почало нараховувати платню за гарячу воду за нормами споживання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно з пунктом 24 цього Порядку (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року - до дня набрання чинностіпостановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня2014 року № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу,що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку водита теплової енергії.

Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальнихпослуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є додатком до затвердженого Порядку.

Отже, до 24 жовтня 2014 року проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктами 9, 30, 32 цих Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Статтями 19,26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Як зазначалось вище, Порядком та типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до складу таких послуг, з яких розраховуються тарифи для споживачів, входять і послуги з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Отже, підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.

Положеннями частини 3 статті 19, частини 4 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

До визначення на законодавчому рівні виконавців певних послуг (Закон від 10 квітня 2014 року № 1198-VIII, який набрав чинності 26 квітня 2014 року) питання визначення виконавців житлово-комунальних послугстаттею 7 Закону № 1875-IV було віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг.

Отже, у період проведення періодичної повіки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, мало здійснюватися за рахунок виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а витрати, понесені виконавцем повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Рішенням виконкому Харківської міської ради від 20.12.2006 року №1186 визначено виконавця послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова, а саме: управління будинком, спорудою або групою будинків КП «Жилкомсервіс»»

Так, КП «Жилкомсервіс», як балансоутримувач та управитель в листопаді 2006 року відповідно до норм чинного законодавства уклало публічний договір про надання житлово-комунальних послуг зі споживачами м. Харкова, який було опубліковано 28.11.2006 року у газеті «Слобода» та набрав чинності з 01 січня 2007 року

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що у КП «ХТМ» відсутній на той час обов`язок щодо проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки, взятого на абонентський облік, за власний рахунок.

Крім того, як безспірно встановлено судом, прилади обліку води у квартирі позивача потребують повірки, яка не була фактично проведена. Тому без проведення такої повірки та підтвердження можливості експлуатації приладів обліку відсутні законні підстави для поновлення їх на абонентському обліку та перерахунку боргів на особовому рахунку позивача згідно з їх показами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю.Тичкова