Ухвала

28 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 199/6635/17

провадження № 61-11677св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Індустріалбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року в складі судді Руденка В. В. та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року в складі колегії суддів Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ «Індустріалбанк» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 жовтня 1999 року він перебував у трудових відносинах з Дніпропетровською філією АБ «Експрес-Банк», яке в подальшому було перейменовано на ПАТ «АБ «Експрес-Банк». Працював на різних посадах.

20 червня 2017 року ОСОБА_1 отримав попередження про скорочення штату від 14 червня 2017 року за підписом голови правління Дідовця В. В., в якому зазначалося, що у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі рішення правління банку (протокол від 08 червня 2017 № 39) та наказу про внесення змін до штатного розпису від 14 червня 2017 року № 47 він буде звільнений із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 29 серпня 2017 року. До наказу додавався список працівників, які підлягають звільненню, а саме провідних інспекторів із захисту інтересів банку в кількості двох осіб, в тому числі і його.

Наказом від 29 серпня 2017 року за підписом голови комісії з реорганізації позивач був звільнений з посади провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» за скороченням штату працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач своє звільнення вважав незаконним, оскільки на момент його звільнення 29 серпня 2017 року у відповідача настали такі зміни в організації виробництва і праці, які унеможливили виконання рішення Правління банку та наказу про внесення змін до штатного розпису від 14 червня 2017 року, оскільки, на його думку, відповідно до рішення комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (овердсайту) платіжних систем № 303 від 18 серпня 2017 року про надання дозволу на реорганізацію ПАТ «АБ «Експрес-Банк» шляхом приєднання до ПАТ АКБ «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» від 23 березня 2017 року, розпочалася реорганізація ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк».

Позивач також указував, що після оголошення процедури реорганізації йому не була запропонована жодна з посад згідно нового штатного розкладу, хоча він є інвалідом війни другої групи та відповідно до статті 42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.

ОСОБА_1 просив поновити його на роботі на посаді провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ АБ «Експрес-Банк», стягнути з ПАТ «АБ «Експрес-Банк» середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Місцевий суд дійшов висновку, що позивач був звільнений у відповідності до законодавства України, з додержанням всіх необхідних процедур, а тому підстави для задоволення його позову відсутні.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні ОСОБА_1 було дотримано процедуру та строки звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року скасовано; справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що позивачу було запропоновано ряд посад, від яких останній відмовився; суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про дотримання роботодавцем обов`язку про працевлаштування позивача, як того вимагає частина третя статті 49-2 КЗпП України. Разом з тим, Верховний Суд звернув увагу апеляційного суду на необхідність встановлення обставин про те, чи був ОСОБА_1 членом профспілкового комітету і чи погоджено його звільнення з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не був членом Первинної профспілкової організації Центрального офісу АБ «Експрес-Банк», яка зареєстрована Солом`янською районною у м. Києві державною адміністрацією 25 червня 2001 року, у зв`язку з чим відсутня необхідність для звернення до виборного органу за згодою про звільнення працівника за пунктом статті 40 КЗпП України.

Аргументи учасників справи

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 127/29138/18 та від 28 лютого 2020 року в справі № 296/11408/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), у яких міститься висновок про те, що звільнення особи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проводиться за згодою виборного органу профспілкового комітету, членом якої є працівник.

Вказує, що суд апеляційної інстанції не з`ясовував питання про участь позивача у профспілковому комітеті ПАТ «Експерес-Банк».

Зазначає, що при його звільненні роботодавцем не було запропоновано всіх вакантних посад в банку, не враховано переважного права позивача на залишення його на роботі. Судом не було встановлено будь-яких доказів в обґрунтування того, що у зв`язку зі скороченням посади позивача його неможливо було перевести за його згодою на іншу роботу, що є порушенням частини другої статті 40 КЗпП України.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 16 грудня 2020 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 127/29138/18 та від 28 лютого 2020 року в справі № 296/11408/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що наказом від 15 жовтня 1999 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Дніпропетровську філію АБ «Експрес-Банк» на посаду фахівця 1 категорії.

З 01 січня 2001 року переведений на посаду провідного спеціаліста відділу захисту інтересів банку Дніпропетровської філії АБ «Експрес-Банк» (наказ № 24-ВК від 26 квітня 2001 року), а з 07 липня 2007 року переведений на посаду провідного інспектора того ж відділу (наказ № 177-ВК від 07 липня 2007 року).

01 червня 2010 року АБ «Експрес-Банк» перейменовано в публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк».

20 грудня 2013 року на підставі наказу № 351-К ОСОБА_1 був звільнений з посади провідного інспектора відділу захисту інтересів банку Дніпропетровської філії АБ «Експрес-Банк» у зв`язку з переведенням до Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк».

Наказом від 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк».

14 червня 2017 року головою правління ПАТ АБ «Експрес-Банк» на виконання рішення правління банку від 08 червня 2017 року винесено наказ № 14 та наказ № 18 про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно яких позивач та ще двоє провідних інспекторів з захисту інтересів банку підлягали звільненню з 29 серпня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

20 червня 2017 року ОСОБА_1 отримав попередження про скорочення штату від 14 червня 2017 року за підписом голови правління Дідовця В. В. , в якому зазначалось, що у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі рішення Правління банку (протокол від 08 червня 2017 року № 39) та наказу про внесення змін до штатного розпису від 14 червня 2017 року № 47, він буде звільнений із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України 29 серпня 2017 року.

Згідно вказаного попередження позивачу були запропоновані вакантні посади для переведення, проте, позивач надав письмові заперечення у вказаному попередженні та відмовився ставити підпис про погодження з пропозиціями вакансій чи то про відмову від таких пропозицій, про що було складено акт від 21 червня 2017 року.

11 серпня 2017 року ОСОБА_1 повторно були запропоновані вакансії для переведення, проте, позивач 15 серпня 2017 року повторно надав письмові коментарі у зазначеному попередженні та відмовився ставити підпис про погодження з пропозиціями вакансій чи то про відмову від таких пропозицій, про що було складено акт від 15 серпня 2017 року.

Наказом від 29 серпня 2017 року за підписом голови комісії з реорганізації позивач був звільнений з посади провідного інспектора з захисту інтересів банку Дніпропетровського регіонального відділення ПАТ «АБ «Експрес-Банк» за скороченням штату працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. Із вказаним наказом позивач ознайомлений 29 серпня 2017 року.

Під час нового розгляду справи апеляційний суд з`ясував, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був членом профспілки, у зв`язку з чим відсутня необхідність у зверненні до виборного органу за згодою про звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позиція Верховного Суду

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 працював у Дніпропетровській філії АБ «Експрес-Банк» на різних посадах з 15 жовтня 1999 року по 29 серпня 2017 року та був звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України; при його звільненні було дотримано процедуру та строки звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Апеляційний судом з`ясовано, що ОСОБА_1 , не був членом діючої у відповідача профспілки, у зв`язку з чим не було підстав для звернення до виборного органу за згодою про звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 04 вересня 2019 року в справі № 127/29138/18 (провадження № 61-12007св19) особа звернулася з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.Встановлені фактичні обставини: позивач працював на посаді начальника Вінницького центру управління кредитною заборгованістю клієнтів роздрібного бізнесу Подільського департаменту АТ «УкрСиббанк» та був звільнений з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату. Позивач був членом первинної профспілкової організації АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист праці», яка листом від 05 жовтня 2018 року повідомила роботодавця про те, що на засіданні профспілки 04 жовтня 2018 року прийнято рішення про відмову у наданні згоди на розірвання з працівником трудового договору з відповідним правовим обґрунтуванням. Таким чином, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «УкрСиббанк» від 16 жовтня 2018 року № 305-ВК у частині звільнення позивача з роботи, оскільки у порушення частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України його звільнення відбулось без попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2020 року в справі справа № 296/11408/18 (провадження № 61-1781св20) позивач звернувся з позовом про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Встановлені фактичні обставини: позивач працював на посаді старшого менеджера Подільського центру досудового супроводження клієнтів роздрібного бізнесу Департаменту роботи з проблемною заборгованістю у АТ «УкрСиббанк» та був звільнений у зв`язку зі скороченням штату за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України. Установлено, що позивач був членом Первинної профспілкової організації АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист праці». 21 вересня 2018 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до Первинної профспілкової організації АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист праці» з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Первинна профспілкова організація працівників АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист Праці» листом від 05 жовтня 2018 року за № 2018/10/05-2 повідомила відповідача про те, що на засіданні профспілки 04 жовтня 2018 року було прийнято рішення про відмову у наданні згоди на розірвання з позивачем трудового договору з відповідним правовим обґрунтуванням. Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про незаконність звільнення позивача з роботи, оскільки у порушення частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України його звільнення відбулось без попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, а відмовою первинної профспілкової організації АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист праці» від 05 жовтня 2018 року обґрунтовано, з наведенням мотивів, відмовлено у наданні згоди на звільнення працівника.

Таким чином, висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 127/29138/18, від 28 лютого 2020 року в справі № 296/11408/18 та на які посилалася особа у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилалася особа у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.

Керуючись статтями 260, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 199/6635/17 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2018 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук