Постанова

Іменем України

29 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 541/514/19

провадження № 61-11638св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тишко Ірина Олександрівна, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», Міністерство юстиції України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2020 року у складі судді Городівського О. А. та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Панченка О. О., Пікуль В. П.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

04 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що в провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі - ТОВ «ФК «Поліс») про скасування державної реєстрації права власності, треті особи: ТОВ «Пермус», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тишко Ірина Олександрівна, ПАТ «ВТБ Банк», Міністерство юстиції України.

Позивачем оскаржується рішення приватного нотаріуса про вчинення реєстраційної дії та результати реєстраційної дії, що призвели до переходу права власності до відповідача ТОВ «ФК «Поліс».

Відповідачем ТОВ «ФК «Поліс» може бути відчужене спірне майно, що в свою чергу може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

З урахуванням зазначеного, просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , заборони відповідачу та суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно спірного майна, заборони відповідачу ТОВ «ФК «Поліс» та суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження спірним об`єктом нерухомості, заборони відповідачу ТОВ «ФК «Поліс» та суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з передачі спірного об`єкту нерухомості іншим особам, заборони відповідачу ТОВ «ФК «Поліс» та суб`єктам державної реєстрації займати спірний об`єкт нерухомості, заборони відповідачу ТОВ «ФК «Поліс» та суб`єктам державної реєстрації у будь-який спосіб відчужувати, передавати у користування (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть привести до обтяження та/або відчуження спірного об`єкту нерухомості).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від

06 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення

АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9, номер запису про право власності 13880222.

Забезпечено позов шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9, номер запису про право власності 13880222.

В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вказані заходи забезпечать розумний баланс між інтересами володіючого власника та завданнями цивільного судочинства.

В застосуванні інших заходів забезпечення суд не вбачає процесуальної необхідності, оскільки заборона користуватися та розпоряджатися спірним нежитловим приміщенням несе надмірний процесуальний тягар для відповідача, а тому є не пропорційним заходом у судовому провадженні, так само як

і обмеження відповідача у зайнятті ним спірного приміщення. Заборона передачі спірного майна іншим особам та заборона передавати спірне майно

у користування по своїй сутті є тотожними заходами, застосування яких не вплине на виконання судового рішення в подальшому.

Апеляційний суд зазначив, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 виклала у відповідній заяві обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та надала відповідні докази існування реального спору щодо права власності на спірне нерухоме майно, а також того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Суд першої інстанції зважаючи на те, що відчуження відповідачем своїх майнових прав на спірне майно фактично знівелює ефективність обраного позивачем способу захисту, прийшов до правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Суд першої інстанції фактично до вирішення справи по суті лише обмежив право відповідача щодо розпорядження належним йому майном, а в іншій частині права відповідача не обмежуються.

Апеляційний суд не взяв до уваги посилання скаржника на відсутність доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Аргументи учасників справи

У серпні 2020 року ТОВ «ФК «Поліс» подалодо Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами не враховано, що обраний позивачем вид забезпечення позову як заборона суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії та накладення арешту неспівмірний зміненому предмету позову - визнання незаконним та скасування рішення та реєстраційної дії. Зазначене узгоджується з висновками зробленими у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року по справі № 127/220/19 та від 19 червня 2019 року по справі № 201/12570/18.

Задовольняючи заявлені вимоги про забезпечення позову суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що у випадку задоволення позовних вимог жодна з них не підлягає примусовому виконанню.

В оскаржених рішеннях суду зазначається, що позивачем оскаржується рішення приватного нотаріуса про вчинення реєстраційної дії та результати реєстраційної дії, що призвели до переходу права власності до відповідача ТОВ «ФК «Поліс». Однак, судами упущено те, що перехід права власності до відповідача ТОВ «ФК «Поліс» відбувся від ТОВ «Пермус», тому позивач не є особою у якої вибуло майно і взагалі жодного відношення до спірного майна не має. Суди не мотивували, яким чином ймовірне рішення суду про задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності впливатиме на права та обов`язки ОСОБА_1 щодо спірного нерухомого майна. Отже, жодного причинно-наслідкового зв`язку між зверненням стягнення ТОВ «ФК «Поліс» на предмет іпотеки та порушенням прав поручителя ОСОБА_1 за кредитним договором немає.

У серпні 2020 року ТОВ «ФК «Поліс» подало до Верховного Суду пояснення до касаційної скарги, в яких також зазначає, що накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не

є співмірним із заявленими вимогами в цій справі. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року

у справі № 161/20492/18, від 26 травня 2021 року у справі № 757/31383/19-ц, від 27 квітня 2021 року у справі № 638/20248/19.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення та заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

У грудні 2020 рокуМіністерство юстиції України подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить ухвалити законне та обґрунтоване рішення на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржеані судові рішення - залишити без змін. Вказує, що суди розглянули справу з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що при проведенні камеральної перевірки Міністерством юстиції України щодо проведення реєстраційних дій п/н ОСОБА_3 25 березня 2016 року складено довідку від 10 жовтня 2018 року в якій зазначалося, що на порушення вимог статей 3, 10, 18, 20, 23. 24 Закону, пунктів 14,57 Порядку

№ 1127 п/н ОСОБА_3 прийнято рішення № 28947979 о 22:52 та зареєстровано перехід права власності від ТОВ «Пермус» до ТОВ ФК «Поліс» щодо об`єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , загальною площею 269,6 кв. м. без документів, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку

з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, без внесення відповідної плати адміністративного збору за вчинення реєстраційних дій протягом 24 годин».

Відповідачі ТОВ ФК «Поліс» та ОСОБА_3 систематично вчиняли протиправні дії, чим порушували вимоги чинного законодавства, що призвело до завдання значних збитків ТОВ «Пермус», а головне, втрати предмету іпотеки та пред`явлення майнових претензій до позивача ОСОБА_1 .

Станом на лютий 2021 року відсутні підстави та докази, які підтверджують, що застосовані заходи забезпечення позову завдають шкоди відповідачу.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначено, що наведені

у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду

і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру скасування рішення приватного нотаріуса про вчинення реєстраційної дії та результати реєстраційної дії. Накладаючи арешт та забороняючи суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення суди не звернули уваги, що: обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно неспівмірний із предметом позову у цій справі (див. постанови Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі

№ 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19), від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19 (провадження № 61-8690св19)); обрані позивачем види забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права.

За таких обставин судові рішення про накладення арешту та заборону суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих вимог заяви про забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, судові рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову

в задоволенні заяви.

Відповідно до підпункту «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та переглядом справи

у суді касаційної інстанції ТОВ «ФК «Поліс» сплатило 4 204,00 грн судового збору, який підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 402, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення та заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення скасувати.

У задоволенні заявиОСОБА_1 про забезпечення позову в справі № 541/514/19 шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення та заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» судові витрати на сплату судового збору в сумі 4 204,00 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня

2020 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2020 рокув скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук