Справа № 301/100/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/100/16-ц за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинковолодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 1 грудня 2020 року, повний текст якої складено 1 грудня 2020 року, головуюча суддя Даруда І.А., -

встановив:

20.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою мотивуючи таким.

Рішенням Іршавського районного суду у справі № 301/100/16-ц стягнуто на її користь із ОСОБА_2 33625,50 грн і 772,25 грн, на виконання рішення суду видані виконавчі листи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим виконавча служба повернула виконавчі листи до суду. Після смерті ОСОБА_2 спадщину за заповітом прийняла ОСОБА_3 , що є підставою для визнання її правонаступником прав і обов`язків ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону правонаступником.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила замінити сторону виконавчого провадження у справі № 301/100/16-ц ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Ухвалою Іршавського районного суду від 01.12.2020 у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що сам факт відкриття спадкової справи за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини не є достатнім доказом того, що саме вона є спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняла після його смерті спадщину. Основним доказом переходу прав і обов`язків ОСОБА_2 в порядку спадкування є свідоцтво про право на спадщину, а таке ще не видавалося, склад спадкового майна невідомий оскільки спадкоємці по таке свідоцтво не зверталися.

ОСОБА_1 оскаржила ухвалу суду як незаконну та необґрунтовану. Доводи скарги зводяться до того, що поданням заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3 як спадкоємець за заповітом усіх прав і обов`язків ОСОБА_2 прийняла всю спадщину і спадщина належить їй з моменту відкриття. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на неї. Законодавством не встановлений строк, у який спадкоємець повинен отримати свідоцтво про право на спадщину після спливу строку, встановленого для її прийняття.

Суд не з`ясував коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , як про це просила заявниця. Тим часом, їй відомо, що заяву про прийняття спадщини за законом подав син спадкодавця ОСОБА_4 і якщо ОСОБА_3 своєчасно відмовилася від спадщини, то своїм правом спадкування міг скористатися ОСОБА_4 . Суд не залучив до участі в справі заінтересовану особу ОСОБА_4 , чим порушив норми процесуального права.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просить ухвалу, яка перешкоджає виконанню рішення суду, скасувати та задовольнити її заяву і замінити сторону виконавчого провадження у справі - боржника ОСОБА_2 на іншу особу-спадкоємця, яка прийняла спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Іршавського районного суду від 17.11.2017 у справі № 301/100/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розподіл будинковолодіння позов задоволено, визнано за кожною зі сторін право власності на 1/2 частку в будинковолодінні АДРЕСА_1 , здійснено реальний розподіл будинковолодіння, зобов`язано сторони для реального розподілу будинковолодіння провести відповідні роботи, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 33625,50 грн компенсації за різницю у вартості часток і 775,25 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору (а.с. 38-41 т. 2).

Додатковим рішенням Іршавського районного суду від 23.02.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3572,00 грн на повернення судових витрат (а.с. 89-90 т. 2).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.11.2018 рішення Іршавського районного суду від 17.11.2017 залишено без змін (а.с. 137-142 т. 2).

16.01.2019 ОСОБА_1 отримала в Іршавському районному суді виконавчий лист, а за своєю заявою від 24.10.2019 на заміну цього виконавчого листа отримала три виконавчі листи відповідно до кількості задоволених позовних вимог (а.с. 146, 150-152 т. 2).

Постановою ст. держвиконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Гаринця О.І. від 26.11.2019 у виконавчому провадженні № 58147038 виконавчий лист, що був виданий судом 15.01.2019 на виконання рішення Іршавського районного суду від 23.02.2018 в частині стягнення з ОСОБА_2 33625,50 грн компенсації за різницю у вартості часток і 775,25 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору, повернуто стягувачу ОСОБА_1 на підставі ст. 37 ч. 1 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) (а.с. 153, 154 т. 2). Оригінал виконавчого листа знаходиться в справі (а.с. 155 т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер (а.с. 158 т. 2).

У справі містяться копії матеріалів спадкової справи № 37/2020 (а.с. 167-177 т. 2), копію цієї справи з метою перевірки доводів апеляції про подання ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 отримано апеляційним судом при листі приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Гецко А.І. від 20.08.2021 № 177/01-16.

З матеріалів спадкової справи випливає, що спадкодавець ОСОБА_2 заповітом, посвідченим 28.11.2012 приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледою П.М. за реєстровим № 3141, усе своє майно заповів доньці ОСОБА_3 (а.с. 172 т. 2). Спадкоємець ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу на той час - Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І. заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 (а.с. 167 т. 2).

Заяви ОСОБА_4 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , як і заяви ОСОБА_3 про відмову від спадщини у спадковій справі немає.

У силу положень ст.ст. 1216, 1218, 1222, ст. 1223 ч. 1, ст. 1233, ст. 1268 ч.ч. 1, 2, 5, ст. 1269 ч. 1, ст. 1270 ч. 1, ст. 1273 ч. 1 ЦК України ( в редакції, чинній на час відкриття спадщини) ОСОБА_3 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , всі права і обов`язки, що входять до складу спадщини, належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а якщо в складі спадщини є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1296 ч. 1, ст. 1297 ч. 1 ЦК України). Водночас ЦК України не встановлює строк виконання спадкоємцем указаного обов`язку, якщо для цього є підстави, а відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, відповідного свідоцтва не спростовує факту прийняття спадщини, належності її такому спадкоємцю.

Відтак висновок суду першої інстанції про те, що за відсутності свідоцтва про право на спадщину у справі відсутні достатні докази щодо спадкоємства ОСОБА_3 та прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_2 помилковий.

Конституція України встановлює, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1). Аналогічні положення щодо обов`язковості виконання на всій території України судового рішення, що набрало законної сили, встановлювалися й частиною 1 статті 14 ЦПК України, а частина 2 цієї статті містила правило, відповідно до якого невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (у редакції на час ухвалення судом рішення про розподіл будинковолодіння), що відповідає положенням ст. 18 редакції цього Кодексу, чинної з 15.12.2017.

Рішення суду, що набрало законної сили, за заявою особи, на користь якої воно ухвалено, звертається до виконання (ст. 368 і ст. 431 ЦПК України відповідних редакцій ЦПК України). Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією, Законами України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII), що набрав чинності з 05.10.2016). Дії, що вчиняються під час виконавчого провадження, є за своєю правовою природою процесуальними, що окрім змісту відповідного законодавства підтверджується й правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у ряді справ (постанова від 23.04.2014 у справі № 6-26цс14, постанова від 19.08.2014 у справі № 3-56гс14, постанова від 30.03.2016 у справі № 6-2411цс15 та ін.) та практикою Верховного Суду.

За приписами ст. 442 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, ст. 15 ч. 5 Закону № 1404-VIII, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Ці правила застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ст. 442 ч. 5 ЦПК України).

Поряд із цим, Верховний Суд розглядаючи питання про заміну сторони у виконавчому провадженні в ситуації, коли боржником була фізична особа, яка померла, внаслідок чого стягувач ставив питання про заміну у виконавчому провадженні боржника, який вибув, його спадкоємцем, у постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17 сформулював такі висновки:

згідно з п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, смерті боржника (п. 70);

оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи (п. 73);

на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження (п. 74);

натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі ст. 52 ГПК України;

у такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою;

єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у ч. 5 ст. 334 ГПК України (п. 75);

процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення (п. 76);

законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження, так, згідно із ч. 1 ст. 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення;

отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може бути здійснена лише у разі скасування постанови виконавця про закінчення такого виконавчого провадження (п. 77);

при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником в порядку ст. 52 ГПК України та заміни сторони виконавчого провадження в порядку ст. 334 цього Кодексу у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (п. 101);

не визначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження;

водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (п. 109);

висновки щодо застосування норм права у справах, які стосувалися питання заміни кредитора (юридичної особи) поза межами виконавчого провадження у зобов`язанні на підставі відступлення права вимоги, не беруться до уваги, натомість у цій справі спірні правовідносини виникли з приводу заміни у виконавчому провадженні боржника (померлої фізичної особи) правонаступником (п. 110);

вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження в порядку ст. 334 ГПК України суд може лише після виконання кредитором вимог, встановлених ст. 1281 ЦК України (п. 114);

Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема, із заявами про процесуальне правонаступництво та (або) про заміну сторони виконавчого провадження слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника в порядку ст. 1281 ЦК України (п. 117);

смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва (п. 139).

Норми ст. 52 і ст. 334 ГПК України регулюють питання правонаступництва в справі та заміни сторони виконавчого провадження аналогічно правилам, що встановлені для вирішення цих процесуальних питань ст. 55 і ст. 442 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження не підлягала задоволенню, оскільки на час звернення із заявою та ухвалення судом першої інстанції процесуального рішення не було відкритого виконавчого провадження на виконання рішення Іршавського районного суду від 23.02.2018 у відповідній частині, виконавчий лист був повернутий стягувачеві і наразі знаходиться в матеріалах цивільної справи, а із заявою про заміну боржника у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 до суду не зверталася.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію ОСОБА_1 слід задовольнити частково, помилкову ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву про заміну сторони виконавчого провадження залишити без задоволення з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Іршавського районного суду від 1 грудня 2020 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 24 вересня 2021 року.

Судді