ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 161/18738/15-ц

провадження № 61-15709св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «М.Ж.К.»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 6 жовтня 2020 року, постановлену колегією у складі суддів: Матвійчук Л. В., Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «М.Ж.К.» (далі - ТОВ «М.Ж.К.») звернулось з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що товариство надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території; відповідно до рішень Луцької міської ради щодо тарифів вартість таких послуг з 1 липня 2010 року до 1 липня 2013 року становила 1 505,60 грн (за 1 кв.м загальної площі), а з 1 липня 2013 року - 2 128,90 грн (за 1 кв.м загальної площі).

Вартість послуги зі збору, вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів становила з 18 серпня 2011 року до 1 грудня 2014 року 4,84 грн на одну людину в місяць, а з 1 грудня 2014 року до 1 червня 2015 року - 6,06 грн на одну людину в місяць.

Відповідачі зобов`язання зі сплати наданих послуг належним чином не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 1 березня 2012 року до 1 квітня 2015 року у розмірі 3 148,12грн - з утримання будинку та прибудинкової території та 358,24 грн - зі збору, вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів.

Посилаючись на зазначене, товариство просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість зі сплати наданих послуг у розмірі 3 506,36 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 червня 2016 року, ухваленим у складі судді Олексюка А. В., позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «М.Ж.К.» заборгованість зі сплати наданих послуг у розмірі 3 506,36 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не сплачували кошти за надані товариством послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню за вказаний товариством період.

Не застосував суд першої інстанції наслідки спливу позовної давності, оскільки вважав, що цей строк переривався видачею судового наказу про стягнення заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 14 вересня 2016 року, ухваленим колегією у складі суддів Киці С. І., Данилюк В. А. і Подолюка В. А., рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 червня 2016 року змінено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ТОВ «М.Ж.К.» заборгованість у розмірі 3 487 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказував на переривання перебігу позовної давності лише в межах такого строку, а не після його спливу, що не врахував суд першої інстанції.

Стягуючи з відповідачів заборгованість зі сплати наданих товариством послуг, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що на час подання товариством заяви про видачу судового наказу позовна давність для вимог про стягнення заборгованості за період з березня 2012 року до червня 2012 року спливла.

За таких обставин апеляційний суд вважав, що з відповідачів на користь товариства підлягає стягненню заборгованість зі сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з березня 2013 року до березня 2015 року включно в сумі 3 148,12 грн та заборгованість зі збору, вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів за період з червня 2012 року до березня 2015 року включно в сумі 338,88 грн, а всього -3 487 грн.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Заяву обґрунтовував тим, що апеляційним судом при ухваленні 14 вересня 2016 року рішення не розглянута позовна вимога щодо пропуску позовної давності на 10 грудня 2015 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 6 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу, апеляційний суд вказував на відсутність підстав для ухвалення апеляційним судом додаткового рішення у вказаній справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив ухвалу Волинського апеляційного суду від 6 жовтня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції розглянув справу за його відсутності та відсутності ОСОБА_2 , не повідомивши належним чином їх про дату, час і місце судового засідання.

Також вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 7128916/17.

На думку заявника, вказане призвело до неправильного вирішення заяви, тому просив про задоволення касаційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі і витребувано з Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріали цивільної справи № 161/18738/15-ц.

Відповідно до змісту ухвали Верховного Суду від 21 січня 2021 року підставами відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 7128916/17.

Також касаційна скарга містить доводи про порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, щодо розгляду судом справи за відсутності відповідачів не повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Пунктом 9 «Перехідних положень» ЦПК України установлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460 IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Таким чином, розгляд справи по суті позову судами попередніх інстанцій відбувся до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460 IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 до апеляційного суду подав у серпні 2020 року.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною першою статті 368 ЦПК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Системний аналіз змісту зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку про те, що приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку розгляду апеляційних скарг на рішення суду, якщо наявні виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У справі, що переглядається заявлені виключно вимоги майнового характеру, оскільки ТОВ «М.Ж.К.» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість зі сплати наданих послуг у розмірі 3 506,36 грн і, відповідно, ціна позову є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому така справа може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням зазначеного апеляційний суд правильно розглянув заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами і без повідомлення учасників справи.

За таких обставин доводи заявника про неналежне його повідомлення про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду.

Доводи касаційної скарги про неповідомлення ОСОБА_2 не підлягають перевірці за загальними правилами цивільного процесу, оскільки повноважень діяти від імені заявника не має. Але мотиви не повідомлення учасників про розгляд заяви, викладені у постанові, поширюються на всіх учасників справи.

Крім того, підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі були також доводи заявника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 7128916/17.

Зазначена підстава касаційного оскарження також не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду, оскільки порядок вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення, передбачений нормами цивільного процесуального законодавства, а, відтак, норми матеріального права до вирішення зазначеної заяви застосуванню не підлягають.

Інші наведені доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статями статтями 400, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 6 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук