ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 638/18059/20

провадження № 22-ц/818/5159/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

Учасники справи:

позивач: Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року, ухвалене суддею Латки І.П.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги.

В обґрунтування позовної заяви зазначило, що відповідно до довідки від 25 грудня 2014 р. № ОСОБА_1 (далі відповідач) є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

06 січня 2015 р. відповідач подала до Управління заяву про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У подальшому відповідачкою подавалися заяви на продовження тимчасової допомоги від 05 листопада 2015 року, від 11 травня 2016 року, від 29 червня 2016 року, від 29 грудня 2016 року. Управлінням на підставі заяв відповідача приймалися рішення про призначення відповідачці тимчасової допомоги від 13 січня 2015 року на період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року, від 11 листопада 2015 року на період з 05 листопада 2015 року по 04 травня 2016 року, від 19 травня 2016 року на період з 11 травня 2016 року по 24 червня 2016 року, від 07 липня 2016 року на період з 29 червня 2016 року по 28 грудня 2016 року, від 12 січня 2017 року на період з 12 січня 2017 року по 28 червня 2017 року в розмірі 884 грн. щомісячно. У заявах про призначення тимчасової допомоги відповідачкою зазначено, що у неї або будь-кого із членів сім`ї не перебуває у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання. За результатами перевірки правильності призначення відповідачці щомісячної адресної допомоги, проведеної Управлінням, було встановлено, що відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 липня 2017 року у власності відповідачки перебуває будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухомість набута у власність на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1180 від 20 травня 2008 року. Отже вважають, що відповідачка не мала права на грошову допомогу з 06 січня 2015 року. Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 10 серпня 2017 року № 500 переплата щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідачки складає за періоди: з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року, з 05 листопада 2015 року по 02 травня 2016 року, з 11 травня 2016 року по 24 квітня 2016 року, з 29 червня 2016 року по 28 червня 2017 року у розмірі 22 461,20 грн. На теперішній час відповідачка переплату не повернула. Просять суд стягнути з ОСОБА_1 надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 22 461грн 20 коп. на користь Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради та витрати по сплаті судового збору у розміри 2102 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги, відмовлено у зв`язку з пропуском позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на ті ж самі обставини, що викладені у позовній заяві. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак позивач звернувся до суду із зазначеним позовом зі спливом строку позовної давності.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 25 грудня 2014 року № ОСОБА_1 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 5).

06 січня 2015 року відповідачкою подано до Управління заяву про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 6).

У подальшому відповідачкою подавалися заяви на продовження тимчасової допомоги від 05 листопада 2015 року (а.с. 7), від 11 травня 2016 року (а.с. 8), від 29 червня 2016 року (а.с. 9), від 29 грудня 2016 року (а.с. 10). Управлінням на підставі заяв ОСОБА_1 приймалися рішення про призначення відповідачці тимчасової допомоги від 13 січня 2015 року на період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року (а.с. 11), від 11 листопада 2015 року на період з 05 листопада 2015 року по 04 травня 2016 року (а.с. 12), від 19 травня 2016 року на період з 11 травня 2016 року по 24 червня 2016 року (а.с. 13), від 07 липня 2016 року на період з 29 червня 2016 року по 28 грудня 2016 року (а.с. 14), від 12 січня 2017 року на період з 29 грудня 2016 року по 28 червня 2017 року (а.с. 15) в розмірі 884 грн щомісячно.

У заявах про призначення тимчасової допомоги відповідачкою зазначено, що у неї або будь-кого із членів сім`ї не перебуває у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 липня 2015 року ОСОБА_1 має у власності будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який вона набула у власність на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 1180, 20 травня 2008 року (а. с. 16).

Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 10 серпня 2017 року № 500 переплата щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідачу складає за період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року, з 05 листопада 2015 року по 02 травня 2016 року, з 11 травня 2016 року по 24 квітня 2016 року, з 29 червня 2016 року по 28 червня 2017 року у розмірі 22 461,20 грн (а.с. 17).

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусило залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505).

Відповідно до Порядку № 505 такі особи мають право на щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі грошова допомога).

Пунктом 2 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 505 для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

У заяві про надання грошової допомоги зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги, зокрема, наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (пункт 5 Порядку № 505).

Пунктом 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Наведеним пунктом Порядку передбачений обов`язок відповідача повідомити уповноважений орган про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги та обов`язок повернути грошову допомогу внаслідок подання документів з недостовірними відомостями добровільно або в судовому порядку.

Якщо особа при призначені допомоги повідомила недостовірні відомості про наявність у будь-кого із членів сім`ї житлового приміщення/частини житлового приміщення, то виплачена грошова допомога підлягає поверненню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Натомість правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Тому, законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно зі ст. 81 ЦПК України має довести позивач.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом встановлено, що відносно відповідачки приймалися рішення про призначення тимчасової допомоги від 13 січня 2015 року на період з 06 січня 2015 року по 05 липня 2015 року, від 11 листопада 2015 року на період з 05 листопада 2015 року по 04 травня 2016 року, від 19 травня 2016 року на період з 11 травня 2016 року по 24 червня 2016 року, від 07 липня 2016 року на період з 29 червня 2016 року по 28 грудня 2016 року, від 12 січня 2017 року на період з 29 грудня 2016 року по 28 червня 2017 року.

У відзиві на позовну заяву відповідачкою заявлено про застосування строку позовної давності (а.с. 40-42).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав з 04.07.2017 року, однак Управління звернулося до суду із зазначеним позовом лише 24.12.2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Позивач вказує, що строк позовної давності був пропущений з поважних причин, а саме через карантинні обмеження які були застосовані з 12 березня 2020 року.

Між тим наведені позивачем причини колегія суддів поважними не вважає.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, пункт 3 РОЗДІЛУ XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України п. № 48, ст. 436) викладено в такій редакції: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ-19)» від 18 червня 2020 року, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України. пункту З розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Позивачем не зазначено, які конкретно карантинні обмеження в період з жовтня по 24 грудня 2020 року стали на заваді для звернення до суду із зазначеним позовом.

Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено, судом не встановлено.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова