Номер провадження: 22-ц/813/4623/21
Номер справи місцевого суду: 521/3634/20
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ійовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року, ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 у якому просив суд стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 135222,15 грн. та стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 135222,15 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ійович подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити у апеляційній скарзі ОСОБА_1 та залишити рішення Малиновського районного суду м.Одеси - без змін (а.с. 198-100).

Відповідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя Пункт 1 частини четвертої статті 274 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020\

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції зроблено актовий запис за № 495.

Від вказаного шлюбу є діти:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З серпня 2015 року сторони проживають окремо. Шлюб був розірваний за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2016 року.

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачем у квартирі АДРЕСА_3 , де і були зареєстровані.

Згідно постанови апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 року по цивільній справі № 521/22060/16-ц, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2017 року було скасоване, винесено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 було задоволено та визначено місце проживання дітей разом з позивачем.

Судом також встановлено, що 11.04.2018 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі №521/9489/17 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей, яке постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року було змінено та визначено до стягнення по 2000,0 (дві тисячі) гривень щомісячно (а.с. 18-15).

Зі змісту розрахунків заборгованості по аліментах від 09.01.2020 року та 27.01.2020 року, виданого державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуйван А.П. при примусовому виконанні виконавчого листа № 521/9489/17, який видав Малиновським районним судом м. Одеси 24 липня 2019 року, заборгованість по аліментах на утримання дітей з червня 2017 року по липень 2019 року не сплачена, станом на 01.01.2020 року складає 50645,00 грн. на кожну дитину.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд прийшов до висновку про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості по аліментам на утримання дітей, оскільки доводи відповідача про те, що заборгованість виникла під час розгляду справи в суді підтверджуються матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Судовим розглядом справи встановлено, що 11 квітня 2018 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі №521/9489/17 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей, яке постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2019 року було змінено та визначено до стягнення по 2000,0 (дві тисячі) гривень щомісячно (а.с. 18-15).

Як на підставу своїх позовних вимог про наявність у відповідача заборгованості по аліментам, позивач посилається на розрахункизаборгованості по аліментах від 09.01.2020 року та 27.01.2020 року, які були видані державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гуйван А.П. при примусовому виконанні виконавчого листа № 521/9489/17, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 24 липня 2019 року, зі змісту яких вбачається, що заборгованість по аліментах на утримання дітей з червня 2017 року по липень 2019 року не сплачена та станом на 01.01.2020 року складає 50645,00 грн. на кожну дитину (а.с. 26-29).

При цьому, матеріалами справи також встановлено, що відповідачка почала сплачувати аліменти з липня 2019 року, тобто після ухвалення Одеським апеляційним судом 12.06.2019 року постанови по цій справі, за яким розмір аліментів визначений в розмірі по 2000,0 грн. на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 21.06.2017 року та після початку примусового виконання виконавчого листа № 521/9489/17, який видав Малиновський районний суд м. Одеси 24.07.2019 року.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про відсутність вини відповідачки ОСОБА_4 у наявності заборгованості по аліментам на утримання дітей, оскільки судовим розглядом справи встановлено, що заборгованість виникла саме під час розгляду справи в судах, а саме у судах першої та апеляційної інстанцій, який тривав з червня 2017 року по червень 2019 року, що підтверджуються матеріалами справи.

У доводах апеляційної скарги, яка повністю дублює вимоги позовної заяви, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ійович посилаючись на ч.1 ст. 196 СК України зазначає, що ОСОБА_4 свої зобов`язання, покладені на неї судовим рішенням, не виконує у повному обсязі, чим ставить в скрутне матеріальне становище своїх дітей. Зокрема апелянт зазначає, що як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах відповідачка про стягнення аліментів в примусовому порядку знає, але рішення суду не виконує у повному обсязі, відповідачка не сплачує заборгованість по аліментах на утримання дітей з червня 2017 року по травень 2019 року.

Проте, вказані доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка заперечуючи проти доводів позовної заяви неодноразово наголошувала про відсутність з її боку вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів (а.с. 44-46).

Так, першою причиною виникнення заборгованості по сплаті аліментів, відповідачка ОСОБА_4 зазначала той факт, що у сторін був тривалий судовий спір стосовно визначення розміру аліментів та вона заздалегідь не могла знати, ані розмір аліментів, ані порядок їх сплати. Отримавши рішення апеляційного суду після двох років судового розгляду, вона фактично одночасно стала боржником по сплаті аліментів у дуже великій для неї сумі.

Другою причиною виникнення заборгованості по сплаті аліментів, відповідачка зазначала той факт, що між сторонами існує інший спір стосовно поділу сумісного майна, яке було набуто у шлюбі, а саме справа № 521/15374/16-ц розглядається вже майже 4 роки у Малиновському районному суді м. Одеси. Позивач користується всією нерухомістю та автомобілем, які були придбані у шлюбі між позивачем та відповідачем. Позивач фактично залишив відповідача без засобів для існування та будь-яких грошових коштів, оскільки згідно матеріалів справи одноособово привласнив собі чотири контейнери на ринку 7-км та товару в обороті на 13100000,00 гривень. Все це було придбано у період шлюбу, та ця бізнес-діяльність була єдиною, яка приносила гроші відповідачу. У відповідача є чіткий намір погасити заборгованість по сплаті аліментів за 2 роки коли тривав судовий розгляд, як найшвидше після поділу сумісного майна. Але спір триває вже 4 роки, а ОСОБА_1 відмовляється від укладення мирової угоди та, на думку відповідача, зловживає процесуальними правами.

Третьою причиною виникнення заборгованості по сплаті аліментів, відповідачка зазначала те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у не народилася інша дитина - ОСОБА_5 . Відповідач не має змоги будь-де працювати, перебуває на обліку як одинока матір, отримує лише державну допомогу на маленьку дочку. У відповідача відсутнє будь-яке майно чи грошові кошти. У відповідача немає заборгованості по сплаті аліментів у цей час. Кожен місяць усі родичі відповідача допомагають їй зібрати 4000,0 (чотири) тисячі гривень на виплату аліментів, але погасити заборгованість, а тим більше сплати пеню за прострочення аліментів, відповідач не може.

Зазначені доводи були викладені ОСОБА_6 і у своєму відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 98-100).

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали б на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ійовича - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 28.09.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда