Постанова

Іменем України

30 вересня 2021 року

справа № 645/2804/16-ц

провадження № 61-6603св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Кругової С. С., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила: встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходяться житловий будинок та господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 , за варіантом №1 висновку № 9312 від 29 вересня 2017 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл .проф. М. С. Бокаріуса, а саме: надати їй в користування земельну ділянку площею 276,5 кв. м, ОСОБА_2 надати в користування земельну ділянку площею 235,5 кв. м. Межа порядку користування земельними ділянками співвласниками проходить у такій спосіб: на відстані 1,0 м від житлового будинку літ.«А-1» відрізок довжиною 3, 9 м; поворот праворуч відрізок довжиною 1, 0 м; по лінії розподілу житлового будинку; від кута ганку літ.«аЗ» відрізок під кутом 45 довжиною 1, 41 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 3,75 м; поворот ліворуч відрізок довжиною 10,42 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 10,67 м; поворот праворуч відрізок довжиною 10,03 м до кута сараю літ. «Б»; по лінії розділу сараю літ. «Б». Земельні ділянки, що виділені в користування співвласників, не повинні розділятися огорожами, які затемнюють вікна.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просила: зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди в користуванні спільним майном (господарськими будівлями та спорудами): сараями «Б», «Е», «Ж» і «З»; льохом «Д»; вбиральнею «И», гаражем «К»; навісами «JI» і «М» житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 ; облаштувати прохід в огорожі № 3, 17, 18 для відповідача за рахунок позивача; відновити самовільно знесене і перебудоване ОСОБА_1 спільне майно (господарські будівлі і споруди) зазначеного житлового будинку, а саме сараї літ.«3», «Ж»; навіси літ.«Л», «М»; сарай літ. «К» перебудувати в гараж згідно їх розмірів і характеристик у технічному паспорті від 22 вересня 2005 року, станом на 18 вересня 2007 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з відповідною частиною приналежних до нього будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_1 за варіантом № 1 висновку № 9312 від 29 вересня 2017 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С.Бокаріуса, а саме: на 54/100 частин ОСОБА_1 надається в користування земельна ділянка площею 276,5 кв. м.; на 46/100 частин ОСОБА_2 надається в користування земельна ділянка площею 235,5 кв. м; межа порядку користування земельними ділянками співвласниками проходить у такій спосіб: на відстані 1,0 м від житлового будинку літ.«А-1» відрізок довжиною 3,9 м; поворот праворуч відрізок довжиною 1,0 м; по лінії розподілу житлового будинку; від кута ганку літ.«аЗ» відрізок під кутом 45° довжиною 1,41 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 3,75 м; поворот ліворуч відрізок довжиною 10 42 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 10,67 м; поворот праворуч відрізок довжиною 10.03 м до кута сараю літ.«Б»; по лінії розділу сараю літ.«Б». Земельні ділянки, що виділені в користування співвласників, не повинні розділятися огорожами, які затемнюють вікна.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що житловий будинок належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності. Земельна ділянка, що фактично знаходиться у їх спільному користуванні, не поділена та порядок користування нею не визначено. При цьому суд керувався вимогами частини другої статті 377 ЦК України, статей 88, 120 ЗК України та установив порядок користування спірною земельною ділянкою виходячи з дотримання часток кожного співвласника у нерухомому майні і забезпечення вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном на підставі висновку судової земельно-технічної експертизи № 9312 від 29 вересня 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Під час апеляційного перегляду справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

В обґрунтування заяви зазначала, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 645/1552/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , що є у спільній частковій власності, тому розглянути цю справу про встановлення порядку користування земельною ділянкою неможливо без розгляду по суті справи № 645/1552/19.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 645/1552/19.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення у справі № 645/1552/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку має суттєве значення для вирішення спору та може вплинути на результати перегляду справи № 645/2804/16 про встановлення порядку користування надвірними приміщеннями та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року і направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Апеляційний суд, зупиняючи провадження в справі, зазначив, що рішення в справі № 645/1552/19 може вплинути на результат апеляційного перегляду оскаржуваного рішення. Однак гіпотетична неможливість не є тотожною об`єктивній неможливості, тому в апеляційного суду були відсутні підстави для зупинення провадження в справі.

Апеляційний суд не зазначив, в чому полягає об'єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. Зупинивши провадження в справі, апеляційний суд порушив право відповідача, який подав зустрічний позов, на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Харківського апеляційного суду.

03 серпня 2021 року справа № 645/2804/16-ц надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_1 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 645/1552/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , який перебуває у спільній частковій власності.

Зі змісту рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року у цій справі, яке переглядається в апеляційному порядку, вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, виходив з того, що ОСОБА_1 належить на праві власності 54/100 частин житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці, а ОСОБА_5 - 46/100. Земельна ділянка не розподілена між сторонами. Запропонований судовим експертом варіант використання сторонами земельної ділянки передбачає виділення в користування позивача та відповідача частин земельних ділянок відповідно до реальних частин будинку, належних їм на праві власності, тому надасть можливість позивачу та відповідачу безперешкодно обслуговувати належні їм на праві власності частин домоволодіння.

Таким чином, вирішення питання щодо поділу в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить сторонам на праві спільної часткової власності, впливає на вирішення спору про визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений будинок.

Отже, існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 645/1552/19, у якій судом встановлюються обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення, та які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цій справі, але мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевказані обставини, апеляційний суд обґрунтовано зупинив провадження у цій справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновки апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко