КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/3649/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Якимець О.І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна,-

встановив:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зняття арешту з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить померлій ОСОБА_3 , накладений постановою державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м.Києва від 03 грудня 2014 року у виконавчому провадженні №14112857.

Вимоги обґрунтовує тим, що арешт накладено у зв`язку із провадженням у кримінальній справі, при цьому на дату накладення арешту ОСОБА_3 померла ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Вказує, що підстави накладення арешту невідомі, але водночас надає копію постанови органу виконавчої служби, згідно якої виконавче провадження стосується конфіскації на користь держави всього майна, що належить ОСОБА_3

18 січня 2016 року виконавче провадження №14112857 закінчено, проте арешт не скасовано.

Посилаючись на те, що вказана частина входить до складу спадщини, а наявність арешту перешкоджає в реалізації спадкових прав, звернулась до суду із цим позовом.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року, з урахуванням ухвали від 05 липня 2021 року про виправлення описки, провадження у справі закрито.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на помилковість висновків суду про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і те, що позовна заява по суті є скаргою в розумінні частини 1 статті 287 КАС України.

В судовому засідання учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник скаржника ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як па підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання рішень у кримінальних справах, а позивачем одночасно з вимогою про скасування арешту не ставиться питання про визнання права власності на майно, яке підлягало конфіскації на користь держави, і з урахуванням суб`єктного складу учасників, заявлена вимога є по суті скаргою в розумінні частині 1 статті 287 КАС України, а тому підлягає розгляду адміністративним судом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи за позовом ОСОБА_1 убачається, що 07 серпня 2009 року Відділом Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №14112857 про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_3 на користь держави. Відповідно сторонами виконавчого провадження є ОСОБА_3 та держава.

Постановою зазначеного органу виконавчої служби від 03 грудня 2014 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3 .

Постановою зазначеного органу виконавчої служби від 18 січня 2016 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби).

З викладеного убачається, що виконавчий лист надіслано для виконання іншому органу виконавчої служби, а саме до ВДВС Шевченківського РУЮ м.Києва.

Відповідно до даних відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ( ОСОБА_3 , пошук за частковим співпадінням) від 04 березня 2020 року №202957882 убачається про наявність арешту всього нерухомого майна згідно із постановою від 03 грудня 2014 року №14112857.

Згідно із даними свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 січня 2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно статті 59 КК України:

1. Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

2. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

3. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Конфіскація у кримінальному провадженні є додатковим покаранням, що підлягає застосуванню до засудженої особи.

Кримінальний закон має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Ці завдання забезпечує держава, а такі правовідносини мають ознаки публічно-правового регулювання.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 з посиланням на відповідні норми законодавства про виконавче провадження, позивач вказує, що арешт безпідставно накладено після смерті боржника і не скасовано у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно та бездіяльність щодо не скасування арешту майна, яке підлягає конфіскації на користь держави.

Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, позовні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, про що зроблено правильний висновок судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова