ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2021 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 28.01.2012 року, в якій відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначають, що, при укладенні договору, сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вказують, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, у результаті чого станом на 02.11.2020 року має заборгованість в сумі 26892,51 грн., яка складається з: 21729,71грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 21729,71грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5162,80грн.- заборгованості за простроченими відсотками.

З цих підстав прохали стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.01.2012 року у розмірі 26892,51грн., та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2021 року позов АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ "Приват Банк" , рах. № НОМЕР_2 , МФО №305299 заборгованість у розмірі 26892,51грн, яка складається з наступного: 21729,71грн - заборгованість за тілом кредита; 21729,71грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 5162,00грн - заборгованість за простроченими відсотками .

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АТ КБ "Приват Банк" , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299 судовий збір в розмірі 2102,00грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та:

-Позов банку залишити без руху до усунення недоліків і складення його у відповідності до вимог ст.ст.175,177 і інших статей ЦПК України з наданням копії позову відповідачу у вигляді, який він зможе прочитати;

-Визнати апелянта жертвою політичних репресій за намагання дізнатися правду та прийняти учать у судових засіданнях по справі, що стосується його особисто, а також допитати представника банку проти їх фінансових звинувачень щодо ОСОБА_1 і з усіх інших питань - права на отримання інформації та права на справедливий суд і на правовий захист і т.д. і т.п.;

-Стягнути на його користь з України 700000,00гривень (що еквівалентно 20000 фунтів стерлінгів Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії) за порушення фундаментальних прав ОСОБА_1 - не надання йому ні своєчасно, ні до цього часу, копії судового рішення - ухвали суду від 29.03.2021 року, яка стосується його особисто;

-Стягнути на його користь з України 3500000,00 гривень (що еквівалентно 100000 фунтів стерлінгів Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії) за порушення фундаментальних прав ОСОБА_1 - не допуск його до участі в судових засіданнях в суді першої інстанції і проведення їх таємно від відповідача та позбавлення ОСОБА_1 права ставити питання представнику банку та вимагати від них доказів, якими є також і розрахунки.

Вказує, що в матеріалах справи містяться документи, з яких вбачається, що ним було погашено заборгованості за тілом кредиту на суму 58948,27грн, при цьому, оскільки жодних договорів з Банком ОСОБА_1 не підписував, то відповідні кошти підлягають поверненню на користь останнього позивачем.

Зазначає, що, на його думку, розмір заборгованості є недоведеним, оскільки ОСОБА_1 не перевищував ліміту користування кредитними коштами в 8000,00грн, відтак, заборгованість за тілом кредиту в 21729,71грн є помилковою. Окрім того, сторонами не погоджувалась сплата процентів на рівні 86,4% від суми боргу.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.01.2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.18).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», відповідачу було надано наступні кредитні картки: 17.03.2008р.-№ НОМЕР_3 , строк дії до 03/12; 28.01.2012р.-№ НОМЕР_4 , строк дії до 10/15; 03.03.2012р.-№ НОМЕР_5 , строк дії до 12/15; 22.01.2014р.-№ НОМЕР_6 , строк дії до 01/16; 26.03.2013р.-№ НОМЕР_7 , строк дії до 12/16; 03.06.2013р.-№ НОМЕР_8 , строк дії до 02/17; 23.06.2016р.-№ НОМЕР_9 , строк дії до 04/18; 20.01.2016р.-№ НОМЕР_10 , строк дії до 05/18; 31.08.2016р.-№ НОМЕР_11 , строк дії до 05/18; 26.01.2016р.-№ НОМЕР_12 , строк дії до 01/20; 24.03.2016р.-№ НОМЕР_13 , строк дії до 03/20; 31.08.2016р.-№ НОМЕР_13 , строк дії до 03/20; 26.04.2018р.-№ НОМЕР_14 , строк дії до 03/22; 29.03.2019р.-№ НОМЕР_15 , строк дії до 01/23; 12.03.2019р.-№ НОМЕР_16 , строк дії до 03/23 (а.с.16).

Окрім того, згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 17.03.2008 року (карта № НОМЕР_3 ), та в подальшому, кредитний ліміт неодноразово змінювався; так, 19.05.2020 року - становив 21448,35грн, 01.06.2020 року - 0,00грн (а.с.17).

Згідно розрахунку АТ КБ „Приват Банк", загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , станом на 02.11.2020 року, становить 26892,51грн, яка складається з наступного: 21729,71грн - заборгованість за тілом кредиту, яка складається з 0,00грн - заборгованості за поточним тілом кредиту та 21729,71грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5162,80грн.- заборгованості за простроченими відсотками (а.с.4-15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що, в порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором від 28.01.2012 року належним чином не виконав, відтак, наявні підстави для стягнення заборгованості в повному обсязі у визначеному розмірі.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, настав, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості та з урахуванням суми позовних вимог, станом на 02.11.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом (простроченим) кредиту становила - 21729,71грн.

При цьому, як зазначено вище, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останній встановлений позичальнику кредитний ліміт становив 21448,35грн (а.с.17).

Як убачається та не спростовано сторонами, кредитний ліміт на виданій ОСОБА_1 кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто, після сплати кредитних коштів, позичальник може знову ними користуватись. Відтак, посилання апелянта на те, що ним було погашено заборгованості за тілом кредиту на суму 58948,27 грн (тобто в більшому розмірі, ніж отримано коштів фактично), та відповідні кошти підлягають поверненню на користь останнього позивачем, колегія суддів оцінює критично.

З урахуванням наведеного вище, а саме факту наявності поновлювальної кредитної лінії, суд апеляційної інстанції зауважує, про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка є саме заборгованістю за простроченим тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів Банк має право на отримання від позичальника простроченого тіла кредиту, який є кредитом, наданим ОСОБА_1 та ним не повернутим.

Відповідно до вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що, оскільки розмір кредитного ліміту по виданій ОСОБА_1 кредитній картці становив 21448,35грн, то саме вказана сума і є тілом кредиту, відтак, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 21729,71грн заборгованості за тілом (простроченим) кредиту підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно визначити до стягнення кошти в розмірі основного зобов`язання на суму 21448,35грн, оскільки відповідач, отримавши від банку вказану суму, її не повернув.

Тіло кредиту - це та сума, на яку оформляється кредитний договір та є розміром основного зобов`язання, на який нараховується розмір відсотків за їх використання та у випадку порушення строків та розміру його виконання, відповідно неустойка, а також інші санкції, встановлені договором.

Відтак, у розмір тіла кредиту не можуть входити відсотки по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення.

Доказів, на підтвердження факту встановлення для ОСОБА_1 кредитного ліміту в 21729,71грн, банком не надано.

Щодо наявності підстав для стягнення суми відсотків, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Як убачається з матеріалів справи, у анкеті - заяві позичальника від 28.01.2012 року процентна ставка не зазначена, тобто сторонами договору, при його укладенні, не обумовлена.

При цьому, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки, за яким було визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 , змінювався та становив у певний період - 30%, 27,6%, 32,4%, 42%, 84%, 40,8%.

Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в анкеті-заяві від 28.01.2012 року, а на власний розсуд визначав та змінював їх розмір без обумовлення такого права у вказаній анкеті-заяві.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.01.2012 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (16.12.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків за відсутності підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки за користування кредитом, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.

При цьому, твердження позивача стосовно того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами, при цьому, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи якраз і не містять підтвердження того, що саме ці, надані Банком до позову, Умови та Правила були чинними під час укладення договору 28.01.2012 року.

Доводи апелянта у відповідній частині є обґрунтованими та прийняті до уваги колегією суддів.

Згідно чч.1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, апеляційний суд не вправі розглядати вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 що до визнання його жертвою політичних репресій та стягнення на його користь грошової компенсації, оскільки такі вимоги виходять за межі предмету та підстав даного спору.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 2102 грн судового збору (а.с.54), а ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги - 3153,00 грн.

Так, даною постановою позов Банку задоволено частково, а саме на 79,76% (21448,35грн*100/26892,51грн).

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 1676,56 (2102*79,76%) грн. за подачу позову; а з позивача на користь відповідача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки відмовлених позовних вимог, що становить 638,17 (3153*20,24%) грн. за подачу апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29 березня 2021 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" 21448,35грн (двадцять одну тисячу чотириста сорок вісім гривень 35 коп) заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) по кредитному договору №б/н від 28.01.2012 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" 1676,56грн (одну тисячу шістсот сімдесят шість гривень 56коп) судового збору сплаченого за подачу позову.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 638,17грн (шістсот тридцять вісім гривень 17коп) судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 29.09.2021 року.