Ухвала

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 336/1503/21

провадження № 61-14892ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 квітня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

(далі - АТ «Українська залізниця») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2018 року на станції Запоріжжя 1-Запоріжжя Вантажне, в районі 1 100 км на другому головному перегоні електровоз ВЛ8 № 1622 під керуванням машиніста ОСОБА_3 здійснив наїзд на ОСОБА_4

14 серпня 2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Шевченківського відділу поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області від 13 лютого 2020 року кримінальне провадження закрито.

Позивачі є батьками загиблого ОСОБА_4 , особами похилого віку, пенсіонерами. Син постійно проживав разом з ними, та, маючи офіційний дохід, оскільки працював на ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» на посаді машиніста крана, утримував батьків.

Посилаючись на те, що життя позивачів змінилось у зв`язку зі смертю сина найважливіший життєвий зв`язок зруйнований, позивачі позбавлені допомоги та підтримки, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд стягнути з АТ «Українська залізниця» завдану їм моральну шкоду у розмірі

500 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 квітня 2021 року (у складі судді Боєва Є. С.) позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1

100 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 100 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2021 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_4 підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Українська залізниця» як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував вимоги розумності та справедливості, встановлені обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті свого сина, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року

(у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.) рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 квітня 2021 року

в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат скасовано.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя

від 25 травня 2021 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Проте, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції необґрунтовано стягнув витрати зі сплати судового збору за подання позову з відповідача на користь позивачів, оскільки при подачі позову до суду позивачі були звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

02 вересня 2021 року АТ «Українська залізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 квітня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, при цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивачі її визначили

у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 500 000 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 000 грн).

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на підпункти «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб,

так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилаючись на існування зазначених вище обставин, заявником не наведено жодних аргументів і не додано до касаційної скарги будь-яких доказів, які б підтверджували те, що касаційна скарга підлягає перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Зазначення у постанові Запорізького апеляційного суду від 13 липня

2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 квітня 2021 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 25 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук