Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

30 вересня 2021 року

Справа № 635/7516/21

Провадження № 2 /635/3721/2021

Суддя Харківського районного суду Харківської області Карасава І.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника

Позивач ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач ) про стягнення боргу за договором позики.

У позовній заяві просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі, еквівалентному сумі 1 900,00 доларів США за курсом НБУ; проценти за договором позики у розмірі 664,04 долара США за курсом НБУ; інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 390,79 доларів США за курсом НБУ, 3 відсотків річних від суми боргу у розмірі 170,84 доларів США за курсом НБУ; всього стягнути 3 125,67 доларів США, що за курсом НБУ на дату подачі позову, становить 83 480,71 гривень, стягнути з відповідача судові витрати.

23 вересня 2021 року позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» була подана заява про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було повернуто ОСОБА_1 .

29 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся через систему «Електронний суд» із заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій просить накласти арешт на транспортний засіб ГАЗ 31029, 1993 року випуску, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 ; заборонити відповідачу ОСОБА_3 та третім особам здійснювати відчуження транспортного засобу ГАЗ 31029, 1993 року випуску; заборонити відповідачу ОСОБА_3 та третім особам користуватись транспортним засобом ГАЗ 31029, 1993 року випуску, та передавати його у володіння третім особам, передати транспортний засіб ГАЗ 31029, 1993 року випуску, який належить на парві власності ОСОБА_2 на відповідальне зберігання відповідачу ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначив, що 22 вересня 2021 року звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Як відомо позивачу, відповідач офіційно не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків та не має у власності будь-якого нерухомого майна. Згідно відомостей Міністерства внутрішніх справі України, відповідач є власником транспортного засобу ГАЗ 31029, 1993 року випуску, у зв`язку із чим дане рухоме майно є єдиним майном, яке може забезпечити належне виконання рішення суду. Позивач зазначає, що середня вартість транспортного засобу ГАЗ 31029, 1993 року випуску складає 950 доларів США, що свідчить про те, що вартість майна, щодо якого заявляється вимога про забезпечення позову, є співмірною з розміром позовних вимог.

Встановлені фактичні обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам статті 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одними із видів забезпечення позову, який визначений в пункті 2 частині 1 статті 150 ЦПК України, є, зокрема, заборона вчиняти певні дії.

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідами заборони вчиняти певні діїї.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, тобто, не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову, а суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, отже, вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник зазначив, що для ефективного захисту прав позивача, співмірним та обгрунтованим заходом забезпечення позову є накладення арешту на транспортний засіб ГАЗ 31029, 1993 року випуску, встановлення заборони на відчуження вказаного автомобілю, встановлення заборони користування вказаним автомобілем як відповідачу так і третім особам, з передачею транспортного засобу на відповідне зберігання відповідачу. У разі невжиття вказаного заходу забезпечення позову, та при задоволенні позовної заяви, виконання рішення суду може бути унеможливлене через відчуження відповідачем транспортного засобу третім особам, які будуть вважатись належними набувачами, що в свою чергу призведе до порушення прав та інтересів позивача.

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виникли правовідносини, які пов`язані з позикою. Предметом позову є стягнення грошових коштів за договором позики, проценти за договором позики, інфляційне збільшення суми боргу та 3% річних від суми боргу, загальною сумою 3 125,67 дол. США, що за курсом НБУ, на дату подачі позову становить 83 480,71 гривень.

Відповідно до частини 2 статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження», якою визначений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, зазначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі ухвалення рішення про стягнення боргу за договором позики та його задоволення у відповідача є можливість виконати рішення суду у добровільному порядку, крім того, заявником не надані будь-які докази, на підтвердження відсутності грошових коштів на рахунках відповідача. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову та наслідком у формі потенційної загрози невиконанню рішення суду.

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли правовідносини пов`язані з укладанням договору позики, предметом якого є грошові кошти, тобто предметом спору не є транспортний засіб, відносно якого заявник просить накласти арешт.

Крім того, належність рухомого майна відповідачу ОСОБА_2 не доведена належними та допустимим доказами. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). , які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ст. 83 ЦПК України).

До позовної заяви додана розписка від імені ОСОБА_2 із зазначенням паспортних даних цієї особи, проте, ця розписка не містить даних ідентифікаційного коду даної особи. До клопотання про забезпечення позову надана не засвідчена належним чином копія ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_4 .

З долученої до клопотання про забезпечення позову інформаційної довідка, судом не встановлена, що ця інформація має офіційний характер та надана з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, не містить дату та номер запиту, на підставі якого надано витяг; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи, на запит якої надається витяг, не містить прізвище ім`я по батькові особи, який належить на праві власності рухоме майно.

Таким чином, надана позивачем відповідь на запит МВС України від 22 вересня 2021 року суд не визнає належним та допустимим доказом, який би підтверджував на сьогоднішній день, зареєстроване в установленому законом порядку право власності на рухоме майно, а саме - право власності ОСОБА_4 на автомобільмарки ГАЗ 31029, 1993 року випуску.

Віддтак суд, має врахувати і той факт, що можливе рішення за даним клопотанням, може порушити права та законні інтереси третіх осіб, в тому числі і осіб за повним співпадінням з даними відповідача за позовом. Жоден з документів, що доданий до позову та клопотання про забезпечення позову не містить належних та допустимих доказів, які б підтверджували право власності на транспортний засіб.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність доказів належності рухомого майна саме відповідачу за позовом про стягнення боргу за договором позику.

Таким чином, заявником у заяві про забезпечення позову не доведено наявність зв`язку між заходами забезпечення позову у вигляді арешту та предметом позову, позивачем не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та яким чином вжиття таких заходів може запобігти порушенню його прав та законних інтересів. Заявником не доведено права власності ОСОБА_4 на автомобіль марки ГАЗ 31029, на який просять накласти арешт.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що заборона вчиняти певні дії відносно транспортного засобу(заборона користуватися, розпоряджатися) не стосуються предмета спору, та буде порушувати право приватної власності ОСОБА_2 , яке є непорушним та гарантоване Конституцією України.

Ураховуючи предмет заявленого ОСОБА_1 позову, вбачається відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі, суд приходиться до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб - ГАЗ 31029, 1993 року випуску, встановлення заборони на відчуження вказаного автомобілю, встановлення заборони користування автомобілем як відповідачу так і третім особам, з передачею транспортного засобу на відповідне зберігання відповідачу, який не доведено, що в установленому законом порядку належить саме відповідачу - ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 149-153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя І.О. КАРАСАВА