КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/6754/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8470/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Верланова С.М.,

за участю секретарів судового засідання - Осінчук Н.В., Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМАДА ЛІМІТЕД», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна про визнання недійсними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила:

- скасувати рішення та запис № 45770325 від 01 березня 2019 року 14:09:07 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер № :85:977:0029), прийняте державним реєстратором Нікітіною Ю.В. КП «Реєстратор»;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 3592 від 31 травня 2019 року (кадастровий номер земельної ділянки № :85:977:0029), укладений між ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» та ОСОБА_2 ;

- скасувати рішення та запис № 47150076 від 31 травня 2019 року 16:36:47 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер № :85:977:0029), прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В.;

- скасувати запис у Державному земельному кадастрі щодо спірної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер № :85:977:0029).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1101/3170 вона отримала у власність земельну ділянку розміром 0,1000 га, кадастровий номер № :85:977:0029, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 20 лютого 2019 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигріна А.О. звернулись невідомі особи, які від імені ОСОБА_1 підробили її підпис, та в подальшому нотаріус засвідчив справжність підпису позивача на акті приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД». 01 березня 2019 року державний реєстратор Нікітіна Ю.В. КП «Реєстратор» на підставі акта приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року внесла до статутного капіталу ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» земельну ділянку, яка належала позивачу. 31 травня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. посвідчила договір купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим номером 3592, в якому ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» в особі директора ОСОБА_3 продала дану земельну ділянку ОСОБА_2 , тобто невідомі особи, на думку позивача, підробили реєстраційні документи від її імені та на їх підставі внесли до статутного капіталу вказаного підприємства земельну ділянку, а в подальшому відчужили її на користь ОСОБА_4 . Звертала увагу на те, що акт приймання-передачі майна до статутного капіталу вона не підписувала, а тому укладений договір купівлі-продажу її земельної ділянки є недійсним, відповідні записи у реєстрах підлягають скасуванню, оскільки перешкоджають позивачу вільно розпоряджатися власним майном, котре їй належить на праві приватної власності (т. 1 а.с. 3-10).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Матюшко В.В. просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що акт приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року оформлений у відповідності до норм чинного законодавства. Жодних доказів того, що підпис позивача на акті є підробленим, а акт є недійсним, матеріали справи не містять. Позивачем також не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД», укладаючи правочин з ОСОБА_4 , не був власником земельної ділянки та не мав відповідного обсягу прав. Вважає, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем земельної ділянки (т. 1 а.с. 44-50).

Приватний нотаріус КМНО Чигрін А.О. подав до суду пояснення, де зазначив, що акт приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року він не засвідчував, а записи № 1006, 1007 у Реєстрі нотаріальних дій, який ведеться ним відповідно до закону, відсутні, а його засвідчувальний напис та підпис на акті сфальсифіковані (т. 1 а.с. 97, 122).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, що були вжиті ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року, а саме - у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :85:977:0029, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 150-155).

Не погодившись з рішенням районного суду, 16 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Свірик О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю (т. 1 а.с. 158-164).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки акт приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» від 20 лютого 2019 року є недійсним правочином у розумінні норм встановлених законом, тобто нікчемним. Враховуючи посилання позивача на підробку її підпису на акті приймання-передачі майна, що підтверджується наданими приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О. поясненнями стосовно відсутності нотаріального посвідчення акта, а також відсутність волевиявлення на укладення такого правочину, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам. Отже, звернення позивача до суду з вимогами про визнання недійсними та скасування рішень прямо узгоджуються із вимогами діючого законодавства та є належним способом захисту своїх порушених майнових прав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Матюшко В.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю (т. 1 а.с. 197-209).

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 - адвокат Свірік О.В., адвокат Григорів В.Б. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Матюшко В.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигріна А.О. - адвокат Орел В.Ю. при вирішенні справи покладався на розсуд суду

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені повідомленням на зазначені ними адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Григоріва В.Б. під особистий підпис. Відповідачка ОСОБА_2 та третя особа приватний нотаріус Київського МНО Чигрін А.О. були сповіщені повідомленням їх представників - адвоката Матюшко В.В., адвоката Орел В.Ю. Повідомлення державному реєстратору КП «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за вказаною ним адресою (т. 2 а.с. 12-16).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене і вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовивши в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було доведено належними і об`єктивним доказами заявлених нею позовних вимог, не заявлено про призначення судової почеркознавчої експертизи автентичності підписів на акті приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року та недоведено недійсності цього акта, а заявлені позовні вимоги про скасування рішення та запису № 45770325 від 01 березня 2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що прийняте державним реєстратором КП «Реєстратор» Нікітіною Ю.В. та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31 травня 2019 року із скасуванням відповідних рішення та запису № 47150076 від 31 травня 2019 року, прийняте приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. та скасування запису у Державному земельному кадастрі щодо спірної земельної ділянки є похідними та прямо залежать від відповідності вищенаведеного акта нормам цивільного законодавства.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1101/3170 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а.с. 15).

У матеріалах справи міститься фотокопія Акта приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» від 20 лютого 2019 року, за яким учасник товариства ОСОБА_1 передала до статутного капіталу земельну ділянку розміром 0,1000 га, кадастровий номер :85:977:0029, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказаний акт містить підписи від імені учасника товариства ОСОБА_1 та директора ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 22-23).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що засновником, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» є позивачка ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 19-21).

Таким чином, за матеріалами справи позивачка ОСОБА_1 діючи як фізична особа передала до статутного капіталу належного їй ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» земельну ділянку.

01 березня 2019 року державний реєстратор Нікітіна Ю.В. КП «Реєстратор» на підставі рішення засновника від 21 грудня 2018 року та акта приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року винесла рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» (т. 1 а.с. 17).

За змістом запису від 01 березня 2019 року державного реєстратора КП «Реєстратор» Нікітіна Ю.В. не зазначено про нотаріальне посвідчення вищезазначеного акту, а вказано що таке здійснене на підставі рішення засновника від 21 грудня 2018 року та акта приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» (т. 1 а.с. 17 т. 2 а.с. 53-54).

31 травня 2019 року приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим номером 3592 внесено рішення про державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 16-17).

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :85:977:0029, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вибула з її володіння на підставі акта приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року, який вона не підписувала та вважала його підробленим.

Як вбачається з наданої фотокопії зазначеного акта приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» від 20 лютого 2019 року, справжність підпису сторін засвідчено приватним нотаріусом КМНО Чигріним А.О. 26 лютого 2019 року, про що внесено записи в реєстр № 1006, 1007 (т. 1 а.с. 22-23).

Однак приватний нотаріус КМНО Чигрін А.О. подав письмові пояснення в яких заперечував засвідчення справжності підписів на акті приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року та внесення записів № 1006, 1007 у Реєстр нотаріальних дій (т. 1 а.с. 97, 122 т. 2 а.с. 17, 28).

Колегія суддів перевірила та відхилила вказані доводи, врахувавши наступне.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Доводи позивачки ОСОБА_1 , що вона не підписувала акта приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року про передачу майна до статутного капіталу належного їй товариства, грунтуються лише на поясненнях самої позивачки і такі пояснення не підтверджені об`єктивними доказами по справі, зокрема, позивачкою не було заявлено про призначення судової почеркознавчої експертизи автентичності підпису позивачки, зазначеного в цьому акті.

З огляду на положення ст.ст. 81, 83 ЦПК України, пояснення позивачки ОСОБА_1 не можуть бути визнані підставою для висновку суду про визнання правочину (акту) нікчемним та (або) не укладеним.

Тому, суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивачки про нікчемність (неукладеність) Акта приймання-передачі майна від 20 лютого 2019 року про передачу позивачкою майна до статутного капіталу належного їй товариства.

Пояснення (усні або письмові) третьої особи приватного нотаріуса КМНО Чигріна А.О. не можуть бути покладені в основу рішення про визнання Акту від 20 лютого 2019 року недійсним (неукладеним), оскільки іншими об`єктивними доказами по справі (витяг з нотаріального реєстру правочинів тощо) не підтверджені.

При цьому, суд апеляційної інстанції забезпечив реалізацію права учасників судового розгляду надати такі докази до суду, у т.ч. оголошенням перерви в судовому засіданні 08 липня 2021 року та 02 вересня 2021 року про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 1 а.с. 239 т. 2 а.с. 8-11).

За клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Свірік О.В., суд апеляційної інстанції витребував у приватного нотаріуса Київського МНО Стрельченко О.В. нотаріально засвідчені копії оспорюваного позивачкою правочину від 31 травня 2019 року та документів на підставі яких він був вчинений (т. 1 а.с. 239-242).

За договором купівлі-продажу від 31 травня 2019 року продавець ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» в особі директора ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбала земельну ділянку, кадастровий номер :85:977:0029, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 38-74).

Укладення правочину від імені ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» вчинено уповноваженою особою - директором товариства ОСОБА_3 , що підтверджується Статутом ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» підписаним ОСОБА_1 , а справжність підпису останньої посвідчено приватним нотаріусом Київського МНО Чигріним А.О. (т. 2 а.с. 57-67).

За рішенням єдиного учасника ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» - ОСОБА_1 від 08 травня 2019 року № 01-05-19 прийнято рішення про призначення на посаду директора товариства - ОСОБА_3 . Справжність підпису ОСОБА_1 посвідчено приватним нотаріусом Київського МНО Чигріним А.О. (т. 2 а.с. 68)

За рішенням єдиного учасника ТОВ «АРМАДА ЛІМІТЕД» - ОСОБА_1 від 20 травня 2019 року № 02-05-19, позивачка ОСОБА_1 надавала згоду директору товариства ОСОБА_3 на продаж вищевказаної земельної ділянки із укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу від 31 травня 2019 року вищевказаної земельної ділянки (т. 2 а.с. 56-65).

Таким чином, за наданими до апеляційного суду нотаріально завіреними приватним нотаріусом Київського МНО Стрельченко О.В. копіями оспорюваного позивачкою договору купівлі-продажу від 31 травня 2019 року та вищевказаних документів на підставі яких правочин був вчинений, судом встановлено, що визначений законодавством порядок для вчинення такого виду правочинів був дотриманий.

Інших підстав скасування рішення та запису № 45770325 від 01 березня 2019 року та похідних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31 травня 2019 року із скасуванням відповідних рішення та запису № 47150076 від 31 травня 2019 року, прийнятих приватним нотаріусом Київського МНО Стрельченко О.В. та скасування запису у Державному земельному кадастрі щодо спірної земельної ділянки, позивачка у цьому провадженні не заявляла.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачкою не доведено у встановленому законом порядку неправомірності винесення оскаржуваного рішення державного реєстратора, відсутні і підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Відповідний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи, підтверджують, що державний реєстратор КП «Реєстратор» - Нікітіна Ю.В. є неналежним відповідачем.

Поряд з цим, відсутність такого висновку районного суду в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору і таких доводів подана апеляційна скарга не містить.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення районного суду є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 01 жовтня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду:

Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

С.М. Верланов