Дата документу 28.09.2021 Справа № 317/3506/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/3506/15 Головуючий у 1 інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/2940/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Гончар М.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Сандао», Приватного підприємства «Вєдрусси» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом, який протягом розгляду справи збільшило, до ОСОБА_1 , ПП «Сандао», ПП «Вєдрусси» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (яке в подальшому змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (в системі обліку банку договір № 1).

Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 37 500,00 швейцарських франків, який ОСОБА_1 зобов`язався повернути в повному розмірі та в терміни, які встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 02 листопада 2017 року (якщо не буде застосований інший термін повернення кредиту).

В подальшому, відповідно до додаткових угод, графік погашення кредиту змінювався. Крім того, кредитним договором було визначено, що за користування кредитними коштами, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити 8,49 % річних, а за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит, відповідач ОСОБА_1 повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника були укладені договори поруки між банком та ПП «Сандао» і ПП «Вєдрусси»: від 03 листопада 2006 року № 0/П-1 та від 03 листопада 2006 року №0/П-2.

Згідно вказаних договорів поручителі відповідають за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі, за повернення суми боргу, відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, банк 27 серпня 2015 року надіслав на його адресу та на адресу ПП «Сандао» і ПП «Вєдрусси» вимогу про необхідність усунення порушень договору, однак вказана вимога не була виконана жодним із відповідачів.

Станом на 07 вересня 2017 року заборгованість за кредитним договором становить 13 148,81 швейцарських франків з яких: 10 110,94 швейцарських франків заборгованість за кредитом та 3 037,87 швейцарських франків - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 67 223,42 грн. заборгованості по пені з яких: 51 906,20 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та 15 317,22 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_1 та ПП «Сандао» солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2006 року № 0 по кредиту та процентам в розмірі 13 148,81 швейцарських франків, а також пені в сумі 67 223,42 грн.; стягнути з ОСОБА_1 та ПП «Вєдрусси» солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором № 0 від 03 листопада 2006 року по кредиту та процентам в розмірі 13 148,81 швейцарських франків, а також пені в сумі 67 223,42 грн.; стягнути з ОСОБА_1 , ПП «Сандао», ПП «Вєдрусси» на користь банку суму сплаченого судового збору.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неналежну оцінку доказів, невідповідність розрахунків експерта графікам, черговості погашення та наданим доказам, ненадання експертом оцінки п. 3 додаткової угоди №1 до кредитного договору, направлення вимоги про дострокове погашення суми боргу та сплати відсотків не припиняє правовідносини сторін, порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд дав належну оцінку доказам позивача та правомірно відхилив довідки-розрахунки банку, оскільки операції, відображені в бухгалтерському електронному обліку банку, самі по собі, ще не є доказом наявності заборгованості та її розміру, заперечення банку щодо висновку експерта надумані.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено; рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову якою позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ПП «Сандао», ПП «Вєдрусси» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 03 листопада 2006 року у розмірі 13 148,81 швейцарських франків та пені у розмірі 67 223,42 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «УкрСиббанк» не надав суду доказів того, що ОСОБА_1 не виконав умови договору про надання йому споживчого кредиту, а тому в позові слід відмовити. Суд першої інстанції визнав висновок експерта належним доказом у справі. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що представник банку відмовлявся надавати пояснення стосовно розрахунку, як при розгляді судом первинного позову, так і при подачі до суду заяви про збільшення позовних вимог, посилаючись на компетентність банківських економістів та бухгалтерів. Суд першої інстанції не погодився із заявою про збільшення позовних вимог, та зазначив, що суд не може самостійно вираховувати скільки ОСОБА_1 було сплачено коштів у рахунок кредитних зобов`язань та за який саме період, однак представником банку пояснень стосовно того, за який саме період був зроблений новий розрахунок заборгованості не було надано.

Також суд першої інстанції виходив з того, що банк змінив в односторонньому порядку строк повернення кредиту, надіславши відповідачу (боржнику) вимогу про дострокове погашення кредиту, тому у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після направлення такої вимоги.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів.

За приписами ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за № 0 (далі - Кредитний договір).

Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 Кредитного договору предметом договору є грошові кошти - 37 500,00 швейцарських франків, які банк надав ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку вказані грошові кошти в іноземній валюті та сплатити проценти, комісію в порядку та на умовах, визначених договором.

Також у вказаному пункті договору зазначено, що сума - 37500,00 швейцарських франків на день укладення договору еквівалентна 152 117,18 грн. за курсом НБУ.

Відповідно до копії ліцензії НБУ від 24 грудня 2001 року № 7 АКІБ «УкрСиббанк» має право здійснювати банківські операції, визначені пунктами 5-11 частини першої та частиною другою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Також суду надана копія дозволу НБУ № 75-2, який виданий АКІБ «УкрСиббанк» на право здійснення операцій, визначених пунктах 1-4 частини другої та частини четвертої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та копія додатку до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року з переліком операцій, які має право здійснювати АКІБ «УкрСиббанк».

Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів від АКІБ «УкрСиббанк» підтверджується меморіальним ордером від 03 листопада 2006 року № .

Згідно із пунктом 1.3.1 Кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,49 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 договору.

Відповідно до пункту 1.3.4 Кредитного договору строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Згідно з пунктом 1.2.2 Кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі у термін, не пізніше 02 листопада 2017 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 договору.

Відповідно до п.11.1 Кредитного договору згідно зі ст.ст.525,611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п..п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту та не усунення Позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати отримання повідомлення (вимоги), вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Пунктом 2.1 Кредитного договору визначені умови забезпечення кредиту, а саме у забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком приймається:

- застава нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору іпотеки №0/З від 03 листопада 2006 року;

- порука ПП «Сандао», згідно договору поруки від 03 листопада 2006 року № 0/П-1;

- порука ПП «Вєдрусси», згідно договору поруки від 03 листопада 2006 року № 0/П-2.

Згідно договору поруки від 03 листопада 2006 року № 0/П-1, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Сандао» в особі директора Сєчіна Ю. О., поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором в повному обсязі.

Згідно договору поруки від 03 листопада 2006 року № 0/П-2, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Вєдрусси» в особі директора Сєчіна Ю. О., поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором в повному обсязі.

У вказаних договорах поруки, а саме в пункті 2.2 розділу 2 «Порядок виконання договору», зазначено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор має право висунути свої вимоги безпосередньо до поручителя, що є обов`язковим до виконання через 3 дні з моменту невиконання своїх вимог позичальником за кредитним договором.

Також у пункті 3.1 розділу 3 «Відповідальність сторін» зазначених вище договорів поруки, вказано, що за несплату суми поручительства в термін, вказаний в пункті 2.2 договору поруки, поручитель на користь кредитора сплачує пеню в розмірі 0,4 процента від суми заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.

02 вересня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року щодо зміни умов кредитного договору (далі додаткова угода № 1).

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди № 1 сторони домовилися про зміну графіка погашення кредиту.

Матеріали справи містять графіки погашення кредиту, які є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року та які були узгоджені сторонами по справі.

Згідно вказаних графіків позичальник зобов`язався повернути банку суму кредиту у терміни, які встановлені вказаним графіком.

Зазначені вище документи, підтверджують факт укладання договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 , в забезпечення виконання якого, були укладені договори поруки з ПП «Сандао» та ПП «Вєдрусси».

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що всі сторони були повідомлені про умови та правила виконання своїх зобов`язань, кожен окремо, всі умови були узгоджені сторонами по справі, про що свідчать їх підписи.

Банк надав до суду довідку-розрахунок заборгованості за кредитом, з якої убачається, що ОСОБА_1 станом на 07 вересня 2017 року за кредитним договором № 0 від 03 листопада 2006 року має заборгованість у розмірі 13 148,81 швейцарських франків, з яких:

- 10 110,94 швейцарських франків заборгованість за кредитом;

- 3 037,87 швейцарських франків заборгованість по відсоткам за користування кредитом,

- 51 906,20 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, нарахована за період з 07 вересня 2016 року по 11серпня 2017 року;

- 15 317,22 грн. пеня за прострочення сплати відсотків, нарахована за період з 07 вересня 2016 року по 11 серпня 2017 року (т. 4, а. с. 5-20).

За клопотанням відповідача ОСОБА_1 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року призначено судову економічну експертизу, проведення якої судом доручено судовому експерту Бондарчук Т. В.

На розгляд експерту були поставлені такі питання:

1) яка сума кредитних зобов`язань була нарахована позичальнику ОСОБА_1 :

- окремо за першим «графіком погашення кредиту» від 03 листопада 2006 року (додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року);

- окремо за другим «графіком погашення кредиту» від 02 вересня 2010 року (додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2010 року);

- загалом за двома вищезазначеними графіками.

2) яка фактично сума була сплачена позичальником ОСОБА_1 , відповідно до меморіальних ордерів, відображених в реєстрі меморіальних ордерів, та яка сума відхилення у сплаті кредитних зобов`язань станом на 28 жовтня 2015 року;

3) чи в повному обсязі та чи своєчасно ОСОБА_1 проводилась сплата сум на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року, відповідно до додатку № 1 до нього і додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2010 року, та меморіальних ордерів, відображених в реєстрі меморіальних ордерів;

4) яку суму кредитних зобов`язань має сплатити позичальник ОСОБА_1 у період з 28 жовтня 2015 року по 02 листопада 2017 року згідно додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2010 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України (у редакції, дійсній на час постановлення ухвали) для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, за приписами ч. 1 ст. 110 ЦПК України (у редакції, дійсній на час ухвалення судом рішення) висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З висновку експерта за № 121/12-16 від 15 грудня 2016 року вбачається, що нарахована сума кредитних зобов`язань позичальнику ОСОБА_1 окремо за першим графіком погашення кредиту від 03 листопада 2006 року за період з 03 листопада 2006 року по 02 вересня 2010 року 12 784,05 швейцарських франків, а окремо за другим графіком від 02 вересня 2010 року за період з 02 вересня 2010 року по 02 листопада 2017 року 26 417,94 швейцарських франків. Загальна сума зобов`язань ОСОБА_1 перед кредитором складає 39 201,99 швейцарських франків.

Крім того, експерт вказала у висновку, що відповідно до досліджених нею меморіальних ордерів ОСОБА_1 сплачено станом на 28 жовтня 2015 року за кредитним договором загалом 44 832,98 швейцарських франків.

Також експерт у висновку зазначила, що згідно досліджених нею документів, встановлено, що ОСОБА_1 здійснював сплату за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року згідно встановлених графіків погашення кредиту своєчасно та в повному обсязі. Сума кредитних зобов`язань ОСОБА_1 у період з 28 жовтня 2015 року по 02 листопада 2017 року може складати 8 154,10 швейцарських франків.

За клопотанням представника позивача, експерт Бондарчук Т.В. була викликана в судове засідання для надання пояснень, також 29 листопада 2017 року до суду надійшли письмові пояснення експерта на запитання, які ставились стороною позивача.

Дослідивши висновок експерта Бондарчук Т.В., колегія суддів дійшла висновку про те, що висновок експерта ґрунтується на припущеннях, з висновку також вбачаються неточності в датах, зокрема період дослідження експертом зазначений з 03.11.2006р. по 01.09.2010р. (т. 2, а.с. 1-30).

Так, у відповіді на четверте питання експертом зазначено, що згідно проведеного дослідження, в межах наданих документів, встановлено, що коли щомісячний платіж прийняти рівним за період з 03.11.2006р. по 02.09.2010р. за першим «Графіком погашення кредиту» від 03.11.2006р. у розмірі 284,09 швейцарських франків, за період з 02.09.2010р. по 02.11.2017р. за другим «Графіком погашення кредиту» від 02.09.2010 у розмірі 326,14 та за 02.11.2017р. у розмірі 326,74 швейцарських франків, то сума кредитних зобов`язань у період з 28.10.2015 року по 02.11.2017 року може складати 8154,10 швейцарських франків.

З вказаного висновку також вбачається, що при виготовлені висновку експертом було встановлено суми щодо яких позичальник мав дотримуватись графіка погашення кредиту та вчасно сплачувати кредитні кошти (тіло) обумовленні останнім. Проте, експертом не було взято до уваги додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.11.2006 року (щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації) та відповідний графік погашення кредиту (т. 2, а.с. 51-52).

Окрім цього, при проведенні дослідження експертом встановлена умова, зокрема зазначено «встановлено, що коли щомісячний платіж прийняти рівним за період», а отже, не враховано п. 1.6 Кредитного Договору, яким встановлено порядок розподілу Банком суми оплати та черговість погашення заборгованості.

Частиною 1 статті 76 встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову банку та посилаючись на висновок судово-економічної експертизи від 15 грудня 2016 року № 121/12-16, суд першої інстанції керувався висновком експерта, однак не дослідив в сукупності розрахунок заборгованості, наданий банком, графіки погашення заборгованості і не врахував, що відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За вказаних обставин, позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості в сумі 10 110,94 швейцарських франків, в тому числі простроченої заборгованості в сумі 1304,56 швейцарських франків (які позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити банку відповідно до графіку до закінчення строку дії кредитного договору - 02 листопада 2017 року) підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог банку про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими за період з 27 серпня 2015 року (дати направлення Вимоги про дострокове повернення кредиту №545-3/30-4) колегія суддів виходить з такого.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2015 року банк направив боржнику ОСОБА_1 та поручителям ПП «Сандао», ПП «Вєдрусси» Вимогу № 545-3/30-4 про дострокове повернення заборгованості по кредиту в розмірі 10 413,77 швейцарських франків та 1747,65 грн., з яких: 10 110,94 швейцарських франків заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість - 1304,56 швейцарських франків, 302,83 швейцарських франків прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1426,40 грн. пеня за порушення умов договору щодо погашення тіла кредиту, 321,25 грн. пеня за порушення умов договору щодо сплати відсотків (протягом 31 календарного дня з дати одержання вимоги або протягом 41 календарного дня з дати її відправлення) (т.1, а.с.23,24).

Зазначена Вимога отримана боржником та поручителями 04 вересня 2015 року (т.1, а.с.25).

Отже, після направлення банком Вимоги про дострокове повернення кредиту від 27 серпня 2015 року, банк змінив строк виконання договору, а тому на 32 календарний день після отримання вимоги боржником та поручителем (05 жовтня 2015 року) строк кредитування сплив та відповідно припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти.

Таким чином, заборгованість за процентами в розмірі 2735,04 швейцарських франків, яка нарахована банком після спливу строку кредитування (3 037,87 швейцарських франків ( заборгованість за процентами станом на 07 вересня 2017 року) 302,83 швейцарських франків (заборгованість за процентами станом на 27 серпня 2015 року (дату направлення Вимоги) = 2735,04 швейцарських франків) не підлягає стягненню з відповідачів.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пунктом 7.1 Кредитного договору визначено також, що позичальник за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено колегією суддів, банк, направивши Вимогу від 27 серпня 2015 року про дострокове повернення кредиту від 27 серпня 2015 року, змінив строк кредитування.

Умови Кредитного договору не містять обов`язку Позичальника сплачувати банку пеню після спливу строку кредитування.

За вказаних обставин позовні вимоги банку про стягнення з відповідачів пені за прострочення сплати кредиту в сумі 51 906,20 грн. та пені за прострочення сплати кредиту в сумі 15 317,22 грн., нарахованих за період з 07 вересня 2016 року по 11серпня 2017 року (тобто після спливу строку кредитування в 2015 році), не ґрунтуються на положеннях кредитного договору та вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ПП «Сандао», ПП «Вєдрусси» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 03.11.2006 року у загальному розмірі 10 413,77 швейцарських франків, з яких 10 110,94 швейцарських франків заборгованість за кредитом, 302,83 швейцарських франків заборгованість за процентами. В іншій частині позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Сандао», Приватного підприємства «Вєдрусси» про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Сандао», Приватного підприємства «Вєдрусси» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 03.11.2006 року у загальному розмірі 10 413,77 швейцарських франків, з яких 10 110,94 швейцарських франків заборгованість за кредитом, 302,83 швейцарських франків заборгованість за процентами.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

М.С. Гончар