КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 755/19454/17

провадження №22-ц/824/6946/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБілич І.М., Нежури В.А.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

представник третьої особи Батюсь Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року /суддя Гончарук В.П./

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 1 600 000 доларів США, що по курсу НБУ становить 43 463 040 грн. за договором позики; 2 123 890 доларів США, що по курсу НБУ становить 57 694 208 грн. 11 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 3 а.с. 223-227/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги про стягнення 800 000 доларів США, що на момент підготовки апеляційної скарги становить 22 146 240, 00 грн за курсом НБУ, та 1 061 945, 19 доларів США що на момент підготовки апеляційної скарги становить 29 397 616, 30 грн за курсом НБУ та судові витрати.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вказував, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 31.05.2006 ОСОБА_6 передав відповідачу свої власні кошти в сумі 1 млн. 600 тис. доларів США як гарантовану суму для купівлі земельних ділянок, а також те, що між третьою особою ОСОБА_5 та відповідачем не виникало жодних зобов`язань. Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам, оскільки, як вбачається із показань свідка ОСОБА_7 , останній, діючи від імені позивача за довіреністю, особисто одержав в установі банку з рахунку позивача та передав відповідачу 800 тисяч доларів США. Аналогічного змісту пояснення суду надав ОСОБА_5 , який пояснив, що за його дорученням ОСОБА_7 з рахунку його дружини ОСОБА_4 у травні 2006 року було знято 800 тис. доларів США готівкою, після чого 31.05.2006 передано відповідачу. Досліджені судом виписки ПАТ «Банк Форум» підтверджують одержання у цьому банку напередодні угоди 31.05.2006 готівки у відповідному обсязі. Сторонами не оспорюється, що передача коштів та написання розписки відповідачем 31.05.2006 відбувалися за адресою по АДРЕСА_1 , де на той час розташовувалося робоче місце ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

За змістом розписки, наданої відповідачем, останній 31.05.2006 одержав від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 1 млн. 600 тис. доларів США в розрахунок за земельні ділянки в кількості 134 шт., розташовані на території ГО СТ «Українська земля», та зобов`язався гарантувати повернення цієї суми до оформлення ОСОБА_8 довіреностей на купівлю-продаж цих ділянок. Будь-яких додаткових відомостей, у тому числі й тих, на які посилається суд в оспорюваному рішенні і які виключають участь позивача чи третьої особи ОСОБА_5 в угоді від 31.05.2006, розписка не містить.

Крім того, як було доведено перед судом, позивач і третя особа ОСОБА_5 з 11.04.1992 є подружжям, а тому відповідно до ст. 61, ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, передані кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а при укладенні договорів одним із подружжя той діє за згодою другого з подружжя. Відтак, неприйняття безпосередньої участі у передачі коштів та написанні розписки ОСОБА_5 та/або ОСОБА_4 саме по собі не може свідчити про відсутність зобов`язань позивача за угодою від 31.05.2006, а встановлена судом обставина про передачу відповідачу ОСОБА_6 лише власних коштів в сумі 1 млн. 600 тис. доларів США суперечить змісту розписки, положенням ст. 540 ЦК України, показанням свідка ОСОБА_7 та поясненням третьої особи ОСОБА_5 .

Крім того, вказуючи у описовій частині оскаржуваного рішення на суперечливість пояснень третьої особи ОСОБА_5 , суд, усупереч вимогам ст. 265 ЦПК України, не навів мотивів, з яких він дійшов такого висновку, і не вказав у чому саме така суперечливість знайшла своє відображення. Ухвалою від 10.02.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання про проведення психофізіологічної експертизи з використанням поліграфа показань свідка ОСОБА_7 та пояснень відповідача ОСОБА_2 , тим самим уникнувши можливості повного з`ясування усіх обставин справи. Таким чином, зазначав, що судове рішення не містить міркувань, з яких суд відкинув одні докази та надав перевагу іншим доказам, чим припустився порушень вимог ст. 265 ЦПК України.

ОСОБА_2 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Наголошував на тому, що обставини складання та виконання розписки від 31.05.2006 р. вже двічі були предметом судового дослідження за позовами ОСОБА_5 , факти, встановлені рішеннями судів є преюдиційними і не підлягають доказуванню та переоцінці.

Представник ОСОБА_6 - адвокат Батюсь Т.В. також звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність її доводів. Також вказував, що обставини, встановлені судовими рішеннями, не підлягають переоцінці.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 квітня 1992 року.

31.05.2006 року ОСОБА_2 було написано розписку про отримання від ОСОБА_5 та ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 1 600 000,00 доларів США, в розрахунок за земельні ділянки в кількості 134 штуки, що знаходяться на території Громадської організації Садове товариство "Українська земля", та ОСОБА_2 зобов`язався гарантувати повернення суми коштів до оформлення ОСОБА_10 довіреностей на купівлю-продаж земельних ділянок.

Під час розгляду справи встановлено, що при передачі коштів третя особа ОСОБА_5 присутнім не був, оскільки перебував за кордоном.

З постанови Верховного суду України у справі № 6-88цс13 від 02.10.2013 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , Громадська організація Садове товариство "Українська земля", про повернення безпідставно отриманих коштів випливає, що саме ОСОБА_6 передавав відповідачу свої кошти, а не позивач, апріорі, останній, будучи партнером ОСОБА_6 по бізнесу, лише, у телефонному режимі, попросив зазначити в розписці і його для того, щоб брати участь у даному проекті.

Також судом в ході судового розгляду цієї справи встановлено, що ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання стосовно передачі коштів відповідному представнику продавців і 134 договори купівлі-продажу земельних ділянок були укладені й нотаріально посвідчені та після цього ОСОБА_6 надав ОСОБА_2 розписку про відсутність будь-яких із його боку претензій щодо виконання останнім домовленостей за укладеними угодами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався ст. 526 ЦК України якою регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач не була присутня під час передачі вказаних коштів відповідачу, а також не була стороною вказаної угоди ( договору позики), а третя особа ОСОБА_5 в ході судового розгляду надавав суперечливі пояснення щодо укладення оспорюваного правочину.

Тобто, судами вже розглядалися спори між учасниками процесу, де предметом спору були правовідносини, що виникли на підставі договору позики ( розписки) від 31 травня 2006 року відповідно до якої ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 1 600 000,00 дол. США, як гарантовану суму для купівлі земельних ділянок.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 31 травня 2006 року в офісі по АДРЕСА_1 передав ОСОБА_2 свої власні кошти в розмірі 1 600 000,00 дол. США, як гарантовану суму для купівлі земельних ділянок, про що ОСОБА_2 написав відповідну розписку. ОСОБА_5 , який був його партнером по бізнесу, лише в телефонному режимі попросив зазначити його також в борговій розписці для того, щоб мати рівні обов`язки по даному проекту, і все, тобто своїх коштів не передавав, та в той день перебував у Ізраїлі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відсутні зобов`язання за вказаною розпискою.

ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання стосовно передачі коштів відповідному представнику продавців і 134 договори купівлі-продажу земельних ділянок були укладені й нотаріально посвідчені та після цього ОСОБА_6 надав ОСОБА_2 розписку про відсутність будь-яких із його боку претензій щодо виконання останнім домовленостей за укладеними угодами.

При цьому, судом першої інстанції враховано те, що аналогічних висновків за своєю суттю дійшов і Верховний суд України у справі №6-88цс13 від 02.10.2013 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , Громадська організація Садове товариство "Українська земля", а також Дніпровський районний суд м. Києва в рішенні від 23.10.2015 р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що стороною позивача не надано до суду належних та допустимих доказів того, що саме грошові кошти позивача ОСОБА_4 передавалися за розпискою відповідачу ОСОБА_2 , так - як позивач не була стороною договірних правовідносин вказаної вище розписки, а також позивач не уповноважувала будь - кого діяти від її імені чи в її інтересах при укладенні даного оспорюваного правочину.

Доводи апеляційної скарги, щодо неврахування судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , колегія суддів відхиляє з огляду на наявні рішення судів з правовідносин між сторонами.

Так, Верховним судом України у справі №6-88цс13 від 02.10.2013 року встановлені фактичні обставини між сторонами, щокрема, що 31 травня 2006 року ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 кошти в розмірі 1 млн 600 тис. доларів США для зберігання як гарантовану суму для придбання 134 земельних ділянок, що знаходяться на території ГО СТ "Українська земля", про що відповідач написав розписку і зобов`язався гарантувати повернення цих коштів до оформлення ОСОБА_10 довіреностей на купівлю-продаж цих земельних ділянок. ОСОБА_5 , який був партнером ОСОБА_6 по бізнесу, у телефонному режимі попросив зазначити в розписці і його для того, щоб брати участь у даному проекті. Під час передачі коштів ОСОБА_2 . ОСОБА_5 присутнім не був, оскільки знаходився за кордоном, в Ізраїлі. Згідно з його поясненнями він коштів у банку не брав, будь-яких підтверджень про зняття коштів із рахунку в банку не має. Відповідно до показань свідків ОСОБА_6 передавав відповідачу свої кошти.

Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки обставин справи, яким вже було надано оцінку.

Крім того, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 1 600 000 доларів США, не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги про стягнення 800 000 доларів США, жодних змін до позовних вимог в суді першої інстанції заявлено не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року - без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: