Постанова

Іменем України

30 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 601/1840/16

провадження № 61-1529св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Великомлинівецька сільська рада,

треті особи: Кременецька районна державна адміністрація, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Великомлинівецької сільської ради, треті особи: Кременецька районна державна адміністрація, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про поновлення пропущеного строку, усунення перешкод у користуванні проїжджою частиною дороги, визнання недійсним рішень, державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Янчишина Володимира Йосифовича на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року у складі Білосевич Г. С. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Міщій О. Я., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила поновити пропущений строк для звернення до суду;

усунути перешкоди у володінні, користуванні проїжджою частиною дороги від житлового будинку на АДРЕСА_1 до дороги на АДРЕСА_2 шляхом знесення кам`яного муру довжиною 140 м, який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

визнати недійсним рішення шістнадцятої сесії шостого скликання Великомлинівецької сільської ради Кременецького району від 25 травня 2012 року № 326 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо складання документів», що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_3 ;

визнати недійсним рішення шістнадцятої сесії шостого скликання Великомлинівецької сільської ради Кременецького району від 25 травня 2012 року № 325 «Про безоплатну передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_2 »;

визнати недійсними та скасувати витяги про право власності на спірні земельні ділянки, що належать жителям села Великі Млинівці, площею 0,1682 га кадастровий номер 020010549, на ім`я ОСОБА_2 та площею 0,1111 га, кадастровий номер 020010020, яка належить ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що у 1973 році Великомлинівецька сільська рада надала їй план земельної ділянки під забудову, згідно з яким, поруч з її домоволодінням є дорога шириною не менше 6-8 метрів. В 2004-2007 роках вона зверталася до сільської ради зі скаргами з приводу проїзду. Рішеннями Великомлинівецької сільської ради від 21 травня 2004 року № 394 та від 11 травня 2007 року № 181 вирішено залишити прохід з АДРЕСА_2 без змін.

У липні 2016 року позивачка отримала рішення Великомлинівецької сільської ради від 25 травня 2012 року № 325 та № 326, якими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передані у приватну власність земельні ділянки. Відповідачі, грубо порушуючи добросусідські відносини, чинні державні будівельні норми, побудували кам`яну огорожу і таким чином обмежили їй та іншим жителям села Великі Млинівці вільний проїзд та прохід дорогою в напрямку вулиці Шевченка, тим самим створили несприятливі умови проживання. До облаштування межових знаків відповідачами ширина дороги становила 6-7 м, а тепер не більше 1,5-2 м (від кам`яного муру відповідачів до муру ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ). Однак фактична відстань для проїзду чи проходу становить не більше 1 м, що є неприпустимим для проїзду власним автомобільним та гужовим транспортом.

У зв`язку з цим вважає, що відповідачі грубо порушили не лише правила співжиття, а й архітектуру в цілому цієї ділянки дороги. Через їх протиправні дії вона втратила можливість вільного користування (проїзду, виїзду) частиною дороги зі свого подвір`я в напрямку вулиці Шевченка села Великі Млинівці, а тому її законні права та інтереси порушені і підлягають захисту в судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Кременецький районний суд Тернопільської області рішенням від 10 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивачка не довела порушення її права та створення відповідачами перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, яка використовується як прохід до АДРЕСА_2 . При прийнятті рішення суд встановив, що містобудівною документацією села Великі Млинівці проїзд між земельним ділянками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - з однієї сторони, та земельними ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - з іншої сторони, не передбачений. Земельні ділянки відповідачів приватизовані відповідно до законодавства, а проїзд до будинку позивачки передбачений з іншої сторони.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Тернопільський апеляційний суд постановою від 16 грудня 2020 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року залишив без змін.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У січні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Янчишин В. Й. подав до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішення застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 350/1969/14-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 278/237/18 та від 30 січня 2020 року у справі № 307/510/19.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що оспорювані рішення Великомлинівецької сільської ради про безоплатне передання у власність земельних ділянок, прийняті з порушенням державних будівельних норм, а саме: не забезпечено можливості проїзду пожежних машин до житлових будинків, шириною не менше 3,5 м; не забезпечено поворотного майданчика, який забезпечував можливість розвороту сміттєвоза, прибиральних і пожежних машин; не забезпечено проїзду з АДРЕСА_3 , не забезпечено радіуси заокруглення проїзної частини вулиць і доріг до краю тротуара і роздільних смуг не менше 12 м.

Необґрунтованими є і посилання судів як на безпідставність та недоведеність позовних вимог на те, що на земельній ділянці відповідачів мають місце лише незначні відхилення від нормативу встановлення огорожі, оскільки згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 31 серпня 2018 року № 561/18-22 наявне порушення землекористування, зокрема порушення меж та накладення вказаних земельних ділянок, і вимог нормативно-правових актів щодо проїжджої частини дороги (провулка). Земельна ділянка ОСОБА_3 в районі новозведеного фундаменту для житлового будинку зміщена в сторону АДРЕСА_3 в середньому на 0,50-0,60 м. Фактичне розташування розпочатого будівництва житлового будинку стосовно меж земельних ділянок правовстановлюючим документам на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 , не відповідає. Невідповідність полягає у зміщенні фундаменту житлового будинку в бік проїжджої частини АДРЕСА_3 в середньому на 0,35 м.

Про існування рішень Великомлинівецької сільської ради від 25 травня 2012 року №№ 325, 326, якими передано у приватну власність земельних ділянок відповідачам, позивачка дізналася в липні 2016 року, коли отримала копії цих рішень, а тому позовна давність не пропущена.

У березні 2021 року представник ОСОБА_3 - адвокат Сідорова І. М. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

10 березня 2021 року справа № 601/1840/16 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Великомлинівецької сільської ради від 25 травня 2012 року № 325 ОСОБА_2 , передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_4 .

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 24 березня 2014 року № 778 зроблено поділ земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0019, на земельні ділянки площею 0,1682 га, кадастровий номер :02:001:0549, та площею 0,0818 га, кадастровий номер :02:001:0550.

Згідно з договором купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 . Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, площею 0,1111 га, кадастровий номер :02:001:0020.

Рішенням Великомлинівецької сільської ради від 26 квітня 2013 року № 489 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1111 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової і громадської забудови на АДРЕСА_5 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень земельна ділянка площею 0,1111 га, кадастровий номер :02:001:0020, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на АДРЕСА_5 належить ОСОБА_3 .

З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_5 відомо, що на замовлення ОСОБА_3 фізична особа-підприємець ОСОБА_6 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1111 га, в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Великомлинівецька сільська рада, розглянувши звернення ОСОБА_1 , жительки на АДРЕСА_1 , щодо зміни проїжджої частини та будівництва житлового будинку повідомила, що згідно з рішенням сесії Великомлинівецької сільської ради від 11 травня 2007 року № 181 вирішено залишити прохід із АДРЕСА_3 до АДРЕСА_5 без змін, оскільки генеральний план забудови провулка Садовий не виготовлявся. Дорогу з АДРЕСА_3 зробити не можливо, оскільки, згідно з чинними державно-будівельними нормами, будуть порушені норми відстаней від дороги до житлових будинків.

Згідно з інформацією Великомлинівецької сільської ради від 14 вересня 2017 року № 286, схематичний план будівельного кварталу АДРЕСА_6 , що складений Кременецьким бюро технічної інвентаризації 20 жовтня 1974 року, рішенням сесії та виконавчого комітету Великомлинівецької сільської ради не затверджувався.

На підставі висновку судової земельно-технічної експертизи від 31 серпня 2018 року № 561/18-22 встановлено, що має місце порушення землекористування, зокрема накладення меж вказаних земельних ділянок, і вимог нормативно-правових актів щодо проїжджої частини дороги (провулка) та відповідно до правовстановлюючих документів, на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 , кадастровий номер :02:001:0020. Земельна ділянка ОСОБА_3 в районі новозведеного фундаменту для житлового будинку зміщена в бік АДРЕСА_3 в середньому на 0,50-0,60 м. Фактичне розташування житлового будинку стосовно меж земельних ділянок правовстановлюючим документам на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 , кадастровий номер :02:001:0020 не відповідає. Невідповідність полягає в зміщенні фундаменту житлового будинку в бік проїжджої частини АДРЕСА_3 в середньому на 0,35 м. Фактична відстань для вільного проходу, проїзду та виїзду жителям АДРЕСА_5 до житлового будинку ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 становить від 3,05 до 1,60 м. Для проїзду легковим та вантажним автотранспортом відстань є недостатньою.

Згідно з висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи від 24 березня 2020 року № 1514/19-22 схематичні плани будівельних кварталів № 1 та № 2 села Радянське в М 1:500, складені Кременецьким бюро технічної документації 10 та 20 жовтня 1974 року, не належить до містобудівної документації села Великі Млинівці Кременецького району, яка може використовуватись з метою планування та забудови території населеного пункту, і є схематичним технічним документом.

Містобудівною документацією села Великі Млинівці проїзд між земельними ділянками ОСОБА_2 ОСОБА_3 - з однієї сторони, та земельними ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - з іншої сторони, не передбачений.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначила про порушення її прав унаслідок передання Великомлинівецькою сільською радою у власність відповідачів земель загального користування. Через протиправні дії відповідачів вона втратила можливість вільного користування (проїзду, виїзду) частиною дороги зі свого подвір`я в напрямку вулиці Шевченка в селі Великі Млинівці. При цьому позивачка стверджувала, що відповідачі, грубо порушуючи добросусідські відносини, чинні державні будівельні норми, побудували кам`яну огорожу і таким чином обмежили їй та іншим жителям села вільний проїзд та прохід дорогою в напрямку вулиці Шевченка, тим самим створили несприятливі умови проживання.

Відповідно до статті 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У спірних правовідносинах предметом доказування є наявність або відсутність проїзду (під`їзду) з АДРЕСА_5 , а отже, і встановлення факту порушення прав ОСОБА_1 як власника домоволодіння на АДРЕСА_1 оспорюваними рішеннями органу місцевого самоврядування або відсутність такого порушення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що проїзд від АДРЕСА_5 не передбачений, оскільки вулиця є тупиковою, існує тільки прохід, а тому доводи позивачки, що їй чиняться перешкоди в користуванні заїздом та існує можливість відновити заїзд, є безпідставними.

Вказані обставини підтверджуються висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи від 24 березня 2020 року № 1514/19-22, згідно з яким містобудівною документацією села Великі Млинівці проїзд між земельними ділянками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - з однієї сторони, та земельними ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - з іншої сторони, не передбачений.

З дослідної частини експертизи видно, що земельна ділянка ОСОБА_8 надавалась у 1973 році, ще до розроблення генерального плану села. На підставі опорного плану в квітні 1974 року було запроєктовано сітку вулиць села та розроблено робивочне креслення. Згідно з розробленим генеральним планом забудови села Радянське (нині - Великі Млинівці) з південної частини села до вулиці Шевченка запроєктована тупикова вулиця довжиною в межах 60 м. Тупиковий проїзд повинен був закінчуватись в районі заїзду на земельну ділянку ОСОБА_4 , що становить 103 м до АДРЕСА_5 з північної сторони. Згідно з опорним планом М1 200 села Радянське до вулиці Шевченка існував прохід шириною в межах до 2 м. Згідно з вимогами ДБН вулиця запроєктована тупиковою.

Рішенням Великомлинівецької сільської ради від 21 травня 2004 року № 394 про розгляд колективної заяви жителів вулиці Садової вирішено залишити прохід до автобусної зупинки із вулиці Садової таким, якм він є, розширити цей прохід можливо тільки за наявності згоди користувачів земельних ділянок, які межують із проходом. Зазначене рішення не оскаржувалось і є чинним.

Крім того, у висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 24 березня 2020 року № 1514/19-22 експерт зазначив, що влаштувати проїзд між земельним ділянками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - з однієї сторони, та земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - з іншої сторони, без проведення демонтажу старого фундаменту демонтованого житлового будинку ОСОБА_3 на АДРЕСА_5 та без демонтажу збудованих огорож, житлових будівель та господарських споруд ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , що розташовані на АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 , неможливо. Влаштування вказаного проїзду не буде відповідати вимогам 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень».

Також суди встановили, що позивачка не заявляла позовних вимог до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про усунення перешкод.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачка не довела факту, що передані у власність відповідачів земельні ділянки були землями загального користування і на цих землях був проїзд (під`їзд) з АДРЕСА_3 , зокрема, до домоволодіння позивачки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Враховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Янчишина Володимира Йосифовича залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 вересня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко
М. Ю. Тітов