ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2488/20 Номер провадження 22-ц/814/2088/21Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Яковенко В.С.

розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - адвоката Литвиненко Анни Іванівни на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року, ухвалене суддею Троцькою А.І., повний текст рішення складено 25.06.2021 р.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Машівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив виключити з актового запису за № 29 від 27 вересня 2004 року, місце державної реєстрації - Відділ реєстрації актів цивільного стану Машівського районного управління юстиції Полтавської області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запис про ОСОБА_2 , громадянина України, як батька дитини.

В обґрунтування позову вказував, що з 27 березня 2003 року по 03 березня 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . В період шлюбу народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Батьком дитини був записаний він. Між тим, у нього виникла підозра, що дитина від іншого чоловіка, у зв`язку з чим він звернувся до суду з цим позовом.

20 травня 2020 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 , в якому вона просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 вказувала, що донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту народження та до цього часу проживає з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Батько дитини - ОСОБА_2 , з моменту розірвання шлюбу не виконує свої батьківські обов`язки щодо дочки, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не відвідує і не спілкується з дитиною ні вдома, ні в школі, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Має значну заборгованість по сплаті аліментів.

22 червня 2020 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась відповідачка за первісним та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Литвиненко А.І., остання прохає скасувати рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити нове про задоволення її зустрічного позову та позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки та стягнути судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про виключення щодо нього як батька дитини відомостей з актового запису про народження дитини свідчить про те, що він не вважає себе її батьком, а його поведінка по відношенню до дитини, якою він не цікавиться та не забезпечує матеріально, та повідомив по телефону про те, що він не є її батьком, є негативною, та завдає шкоди дитині та підтверджує свідоме нехтування батьківськими обов`язками.

Відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не подавалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки за первісним та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 , її представника адвоката Литвиненко А.І., дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 вересня 2003 року перебували у шлюбі, який розірвано 03 березня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 ( а.с.15, 17, 84).

Під час перебування сторін у шлюбі народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої у свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 , вказаний ОСОБА_2 (а.с.16).

Відповідно до висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № 9/1488СЕ-20 від 26.11.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з імовірністю 99,999999994 % (а.с.116-128).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову про виключення відомостей про особу як батька дитини, суд першої інстанції виходив із того, що батьківство відповідача підтверджується висновком експерта, який є належним і допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин.

При вирішенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не надала доказів того, що позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме інтересам дитини та захисту її прав.

Рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову про позбавлення батьківських прав, тому переглядається колегією суддів саме в цій частині.

В іншій частині рішення суду не оскаржується та не переглядається колегією суддів.

Перевіряючи рішення місцевого суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, як роз`яснено у п. п. 15-18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Із підстав, передбачених п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 164 СК, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття.

Позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька, матері можливе лише у випадках, визначених п. 1, 3 ч. 1 ст. 164 СК, а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування або якщо вони жорстоко поводяться з дитиною.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Як визначено ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вказаний висновок носить суто рекомендаційний характер і не є обов`язковим для суду.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, а також здійснює психологічний тиск на дитину.

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає з матір`ю.

За інформацією, викладеною у довідці №01-23/110 від 14.05.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ученицею 10-Б класу Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4. Батько учениці не бере участі у вихованні дитини. Жодного разу не приходив до школи та не відвідував батьківські збори. ( а.с.60).

Згідно характеристики навчального закладу, ОСОБА_3 є гарною ученицею. Мати приділяє належну увагу вихованню та навчанню доньки, постійно підтримує зв`язок зі школою, відвідує батьківські збори (а.с.61).

Судом першої інстанції надано правильну правову оцінку вказаним документам, які не свідчать про ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки сам факт того, що матір відвідує батьківські збори, приймає активну участь у різних організаційних та масових заходах та відвідує з дитиною лікаря не може свідчити про відсутність інтересу батька дитини до її виховання.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 червня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, з 09.04.2019 року та до повноліття дитини (а.с. 57-58).

Згідно розрахунку заборгованості № 47126 від 05.05.2020 року, складеного державним виконавцем, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року у сумі 9250,00 грн. ( а.с.59).

За вказаний період відповідач частково сплачував аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , що свідчить про те, що він не ухиляється від матеріального утримання дитини.

Згідно довідки Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області від 06.03.2020 року, 25.02.2020 року та 27.02.2020 року ОСОБА_1 зверталась до поліції з приводу конфлікту із колишнім чоловіком ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_5 , які виникли з приводу сплати аліментів та спілкування з дочкою ОСОБА_3 . Заявник вказувала, що останні погрожують їй та доньці фізичною розправою (а.с.149-155).

Як вказував у суді першої інстанції позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , після розлучення з ОСОБА_1 остання перешкоджає йому зустрічатися з дитиною ОСОБА_3 , у зв`язку з чим між ними виникають конфлікти та він звертався до правоохоронних органів.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 91 від 13 квітня 2021 року, розглянувши копію позовної заяви з додатками, рішення комісії з питань захисту прав дитини від 08 квітня 2021 року, враховуючи, що батько ОСОБА_2 тривалий час не приймає участі у вихованні доньки, не підтримує відносини з дитиною, не спілкується з нею, матеріально не утримує. Вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається лише мати, орган опіки та піклування вирішив, що ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.194).

У поданій до суду першої інстанції заяві від 29.04.2021 р., відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказував, що рішення комісії служби у справах дітей було прийнято без його участі, так як виклик на засідання, яке відбулося 08.04.2021р., та на якому розглядалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, отримано ним 11.04.2021 року. У зв`язку з чим вказане рішення було оскаржено відповідачем до заступника голови Шевченківської районної в м. Полтаві ради ( а.с.197,198).

У суді першої інстанції була допитана неповнолітня ОСОБА_3 , яка пояснила, що останній раз бачила батька ОСОБА_2 коли їй було 4 роки. В подальшому з ним не спілкувались. У 2019 році декілька разів вони спілкувались по телефону. Пізніше він знайшов її соціальній мережі Інтернет.

Також судом були допитані свідки ОСОБА_6 , який є батьком позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 , та свідок ОСОБА_7 , з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що покази вказаних свідків не доводять винної поведінки ОСОБА_2 та умисне ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надано судам беззаперечних доказів, які свідчать про умисне ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про позбавлення батьківських прав.

При цьому, встановлені по справі обставини не виключають можливість зміни поведінки відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 відносно своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 на кращу сторону.

Також судом першої інстанції правильно взято до уваги те, що раніше до відповідача не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки та не відбиралися пояснення з цього приводу.

Отже, позивачкою за зустрічним позовом не доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Також нею не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б беззаперечно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, та незгоди з ухваленим рішенням, не спростовують правильних висновків суду.

Посилання адвоката Литвиненко А.І. на те, що судом не була врахована думка дитини щодо необхідності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Таким чином бажання дитини про позбавлення її батька батьківських прав не може бути абсолютним для суду, що узгоджується з правовими висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 263/401/20 (провадження № 61-8118ск21).

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, також узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №631/2406/15-ц від 13.03.2019 року.

Підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Литвиненко Анни Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27.09.2021 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун