Справа № 279/5261/21
Провадження № 2-з/279/94/21
У Х В А Л А

30.09.2021 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Недашківської Л.А., по цивільній справі № 279/5261/21 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

До суду 28.09.2021 року надійшла заява про забезпечення позову.

Заявник вказав, що 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис №14126, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборговансть у розмірі 51269,17 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В., було відкрито виконавче провадження на підставі вказаного напису та звернуто стягнення на його заробітну плату та пенсію, а також накаладено арешт на його банківські рахунки.

Просить заяву про забезпечення позову задовольнити та зупинити стягнення з примусового виконання виконавчого напису №14126 від 22.06.2021 року шляхом зупинення стягнення із заробітної плати, пенсії, а також шляхом зняття арешту з банківських ахунків ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише передбачає необхідність запобігти можливому настанню ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено відповідно до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника), покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що «застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 20 грудня 2017 № 7861, вчиненого Приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову».

При цьому, згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стосовно вимоги позивача забезпечити позов шляхом зняття арешту з банківського рахунку, який є рахунком із спеціальним режимом суд зазначає наступне.

Види заходів забезпечення позову перелічені в ч.1 ст.150 ЦПК України. Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Положеннями ч.1 ст.150 ЦПК дійсно передбачено, що позов може бути забезпечений шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, водночас будь-яких положень щодо забезпечення позову шляхом зняття арешту з майна цивільне процесуальне законодавство не містить.

Приписи п.10 ч.1 ст.150 ЦПК мають бланкетний характер та передбачають можливість забезпечення позову судом шляхом вжиття інших заходів, визначених у якості забезпечення позову, однак виключно у випадках, якщо такі заходи забезпечення позову передбачені законами або міжнародними договорами, ратифікованими України.

Позивачем не наведено посилання на будь-який нормативно-правовий акт, який в розумінні п.10 ч.1 ст.150 дозволяє застосувати зняття арешту з банківського рахунку саме у якості забезпечення позову.

Отже, арешт рахунків є заходом державного виконавця здійснений під час виконавчого провадження передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та заявлена позивачем вимога не може вважатись способом забезпечення позову.

Таким чином, на законодавчому рівні позивачу забезпечено дієвий механізм досягнення бажаного юридичного наслідку, вказаний механізм закріплений п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

В розумінні ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений державним виконавцем, може бути знятий за рішенням суду лише у випадках, не передбачених п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому законодавцем чітко зазначено у якій формі повинно бути ухвалено «судове рішення» та визначено форму такого «судового рішення» у якості «рішення суду», а не «ухвали суду», яка постановляється за результатами розгляду заяви про забезпечення позову.

При цьомц, заявником не надано до суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог, з наданих матеріалів не вбачається, що між сторонами виник спір, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, який перебуває на виконанні, виконавцем накладено арешт на зарплатний та пенсійний рахунок заявника, рахунок для здійснення підприємницької діяльності, саме на підставі виконавчого напису № 14126 від 22.06.2021 року.

Приймаючи до уваги доводи викладені заявником, вивчивши надані матеріали на підтвердження наведених доводів, наведені позивачем докази на обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд вважає що заява задоволенню не підялгає.

Керуючись ст.149-153 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження",

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського Апеляційного суду в 15-денний строк, який обчислюється з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручено у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Недашківська Л.А.

Копія згідно з оригіналом