Справа № 944/5346/21
Провадження №2-о/944/82/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 , а саме просить суд видати обмежувальний припис ОСОБА_3 , строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_5 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця навчання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 до місця роботи чи перебування ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_3 переслідувати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ; заборонити ОСОБА_3 особисто розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, яке йому невідоме, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року, розірвано. Незважаючи на те, що шлюб між сторонами розірвано 09 лютого 2021 року вони не проживають разом більше 2 років. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка ОСОБА_5 . Протягом тривалого часу ОСОБА_3 систематично вчиняє психологічне та фізичне насилля щодо неї у присутності їх спільної дочки, а саме: кричить, обзиває нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, утримував її всупереч її волі у квартирі, шантажу. Насильницькі дії ОСОБА_3 проявляються у таких формах домашнього насильства: фізичне насильство, а саме заподіює тілесні ушкодження, штовхає, хапає за шию, застосовує ляпаси та стусани, систематично здійснює напади на вулиці та в інших публічних місцях; психологічне насильство, а саме словесно погрожує завдати ударів, побоїв, переслідує, залякує позбавити життя, що призвело до психоемоційного виснаження, нервового напруження; економічне насильство, а саме вривається без дозволу до її місця проживання, нищить меблі, особисті речі. З приводу цього вона неодноразово зверталась в правоохоронні органи, однак ОСОБА_3 продовжує чинити відносно неї та дитини психологічне, фізичне та економічне насильство. Вважає, що наявні високі ризики повторного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, зважаючи на те, що останній неодноразово погрожував вбити її, наносив тілесні ушкодження, систематично нападає на неї у публічних місцях, переслідує з метою нанесення тілесних ушкоджень; декілька разів утримував її з дочкою за місцем свого проживання, не дозволяв виходити на вулицю без супроводу та спілкуватися з іншими людьми, має алкогольну залежність, боргові зобов`язання, що зумовлює виникнення агресії, у період спільного проживання виганяв її з дому. Також зазначає, що ОСОБА_3 вчиняє насильницькі дії у присутності дитини ОСОБА_5 , яка вимушено споглядає агресивну поведінку батька до матері, а тому її також можна вважати постраждалою особою від домашнього насильства. На підставі наведеного просить заяву задовольнити.

Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву підтримали з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 пояснила таке. Вона із ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі до лютого 2021 року, однак до того часу вони вже майже два роки фактично проживали окремо. Їх неповнолітня донька проживає з нею і батьком приблизно однаковий час. ОСОБА_3 часто не віддає їй доньку, коли та перебуває у нього. В свою чергу, вона також інколи не дає йому доньку, коли вважає, що він перебуває в неадекватному (агресивному) стані. ОСОБА_3 часто поводив і поводить себе агресивно, на її думку, це пов`язано із вживанням ним алкогольних і наркотичних речовин. Коли вони проживали разом, агресивна поведінка ОСОБА_3 повторювалась часто, практично кожного тижня, а коли почали жити окремо приблизно раз на місяць. Більшість випадків агресивної поведінки ОСОБА_3 відбувались в присутності їх малолітньої доньки ОСОБА_5 вона неодноразово зверталась з цього приводу в поліцію, але не кожного разу. Також ОСОБА_3 неодноразово нападав на неї, вчиняв психологічне і фізичне насильство на вулиці та в громадських місцях, зокрема, близько року тому на авто мийці, що було зафіксовано на камери спостереження. Також ОСОБА_3 вчиняв щодо неї економічне насильство, зокрема, не повертав її речі, а також нищив майно за місцем її проживання. Водночас, заявник зазначила, що не було випадків, коли ОСОБА_3 насильно утримував її чи їхню доньку без їх згоди. Щодо стосунків з донькою, зазначила, що вона любить батька, але боїться його. Це підтвердила психолог під час огляду доньки. Щодо ситуації, яка мала місце 09 вересня 2021 року, заявник пояснила, що цього дня ОСОБА_3 зателефонував, що хоче забрати доньку до себе і приїде за нею. Вважаючи, що він перебуває в агресивному стані, вона завчасно викликала поліцію. Прибувши за місцем її проживання, ОСОБА_3 почав вимагати, щоб вона надішле до нього доньку, а коли вона відмовила, він увірвався до будинку, пошкодив майно, вчинив конфлікт з нею, заподіяв тілесні ушкодження їй, а також її нареченому ОСОБА_6 , який захищав її. Дитина була свідком конфлікту, що негативно вплинуло на її психологічний стан, внаслідок чого вона викликала швидку медичну допомогу. Крім того, 10 вересня 2021 року ОСОБА_3 без її дозволу і відома забрав доньку зі школи і утримував у невідомому їй місці, в зв`язку з чим вона була змушена звертатись в поліцію. Заявник вважає, що агресивна і протиправні поведінка ОСОБА_3 має постійний і систематичний характер та, на її думку, може продовжуватись, зокрема, причиною цього може бути порушення та розслідування щодо нього кримінального за фактом заподіяння їх тілесних ушкоджень 09 вересня 2021 року, а також вирішення спірного питання щодо місця проживання їхньої доньки та побачень з нею, для чого вона має намір звернутись з відповідними заявами до компетентних органів.

Представник заявника в судовому засіданні пояснила, що існують обґрунтовані ризики і побоювання того, що ОСОБА_3 і надалі буде здійснювати щодо ОСОБА_1 насильство, зокрема, з метою змусити її відкликати заяву про порушення від 10 вересня 2021 року щодо кримінального провадження за заподіяння їй легких тілесних ушкоджень. Факти та систематичність вчинення ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 та їх малолітньої доньки домашнього насильства підтверджується неодноразовими зверненнями заявниці в поліцію щодо неправомірної поведінки ОСОБА_3 , наявність двох постанов суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , фактом заподіяння ОСОБА_3 . ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень 09 вересня 2021 року та порушення по цьому факту відповідного кримінального провадження. При цьому, ОСОБА_1 не зверталась в поліцію о кожному факту протиправної поведінки ОСОБА_3 а по більшості її звернень орган поліції формально підійшов до їх вирішення. Також, на думку представника заявника, розслідування цього кримінального провадження може стати причиною посилення агресивної поведінки ОСОБА_3 відносно заявниці. Крім того, представник заявника вважає, що малолітня ОСОБА_5 в будь-якому випадку є жертвою психологічного насильства з боку батька ОСОБА_3 як свідок конфліктних ситуацій. Також вирішення питання про видачу обмежувального припису не визначає права та обов`язків батьків стосовно дітей.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив. Пояснив, що заявник ОСОБА_1 сама постійно створює конфліктні ситуації, а потім звертається в поліцію. Також ОСОБА_3 стверджує, що домашнього насильства чи будь-яких агресивних дій відносно ОСОБА_1 чи їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_5 або в її присутності він не вчиняв і заявник не надала жодних доказів цього, а всі її твердження не підтверджені нічим. Також зазначив, що у випадках, коли вважав, що ОСОБА_1 неналежно виконує свої обов`язки щодо виховання їхньої доньки, робив їй лише зауваження та надавав поради. Щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , зазначив, що такі події мали місце у липні і вересні 2019 року, після того, як вони припинили спільне проживання, дружина подала до суду позов про розірвання шлюбу, він хотів зберегти шлюб, однак дізнався, що вона проживає з іншим чоловіком, тому на емоціях вчинив певні конфлікти. Щодо подій 09 вересня 2021 року, зазначив, що того дня він зателефонував ОСОБА_1 і сказав, що приїде забрати доньку. Однак коли приїхав за місцем проживання ОСОБА_1 , вона відмовилась вивести доньку до нього, тому він увійшов до будинку. Співмешканець ОСОБА_1 ОСОБА_7 перегородив йому дорогу, тому він відштовхнув його, після чого з кімнати вибігла ОСОБА_1 , накинулась на нього, а ОСОБА_8 бризнув йому в очі із балончика (як потім з`ясувалося фарбою). З цього приводу він викликав поліцію, написав відповідну заяву і по цьому факту щодо ОСОБА_9 порушено кримінальне провадження за заподіяння легких тілесних ушкоджень. Щодо подій 10 вересня 2021 року вказав, що того дня близько 12:00 год він приїхав забрати доньку зі шкоди, коли зайшов в приміщення, то побачив, що її веде стороння особа (подруга ОСОБА_1 ), тому забрав доньку і завіз до себе додому, де вона перебувала надалі. Пізніше йому зателефонували співробітники поліції і запитали, де дитина, оскільки до них надійшло звернення ОСОБА_1 про те, що він без її відома забрав дитину і утримує в невідомому місці. Він відповів, що донька в нього вдома і працівники поліції приїхали до нього і пересвідчились в цьому.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні пояснив, що факти домашнього насильства чи будь-яких агресивних дій з боку ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 чи їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_5 або в її присутності не підтверджені будь-якими доказами, а є лише голослівними твердженнями заявниці. При цьому, сама ОСОБА_1 підтвердила, що донька проживає з нею і з батьком приблизно порівно часу, любить батька, а також, що ОСОБА_3 ніколи насильно не утримував її чи доньку.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням заінтересованої особи свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є сусідом ОСОБА_3 , часто бачив у нього його доньку ОСОБА_5 , влітку майже кожного дня, вона бавилась з його внучкою, в даний час також інколи бачить, коли заходить до них додому, наскільки часто донька буває там точно сказати не може. Не бачив і не був, що ОСОБА_3 агресивно поводив себе відносно доньки чи в її присутності.

Представник заінтересованої особи Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області (як орган опіки та піклування) в судове засідання не прибув, однак про розгляд справи повідомлені належним чином, а відповідно до норм ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Як встановив суд, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2021 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 березня 2015 року Виконавчим комітетом Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області.

Як вбачається з листа Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області від 17 вересня 2021 № 54/01/64, згідно облікових записів Яворівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, в період часу з 24 листопада 2017 року до 09 вересня 2021 року від імені ОСОБА_1 зареєстровані звернення, щодо конфліктів з колишнім чоловіком ОСОБА_3 , а саме: 24 листопада 2017 року за заявою ОСОБА_11 щодо неправомірних дій її зятя ОСОБА_3 , який вчинив конфлікт з її дочкою ОСОБА_1 та не випускає її з дому; 22 листопада 2017 року за заявою ОСОБА_1 щодо неправомірних дій її чоловіка ОСОБА_3 ; 05 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ; 12 липня 2021 року за заявою ОСОБА_1 за фактом того, що ОСОБА_3 забрав їхню дочку ОСОБА_12 та поїхав на автомобілі в невідомому напрямку; 10 вересня 2021 року за зверненням ОСОБА_3 про те, що її колишній чоловік забрав дочку ОСОБА_12 зі школи без дозволу; 11 вересня 2021 року про те, що ОСОБА_3 10 вересня 2021 року забрав дочку зі школи, а 11 вересня 2021 року не привіз її до школи на навчання; 09 вересня 2021 року заява ОСОБА_1 про нанесення їй тілесних ушкоджень.

Постановою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. від 06 листопада 2019 року у справі № 944/5575/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за фактом вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 13 липня 2019 року, було закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, однак в описовій частині постанови вказано, що ОСОБА_3 вину у вчинення цього правопорушення визнав. А постановою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. від 06 листопада 2019 року у справі № 944/5576/19 ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за фактом вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 05 вересня 2019 року. Обидві постанови набрали законної сили.

Відповідно до витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 вересня 2021 року до даного Реєстру внесено відомості за № 0000336 та за № 0000339 за заявами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (відповідно) за попередньою правовою кваліфікацією за ч. і ст. 125 Кримінального кодексу України (нанесення тілесних ушкоджень). Із змісту цих витягів вбачається, що обидві заяви були подані 09 вересня 2021 року за фактом події, що мала місце о 13:00 год того дня, в яких ОСОБА_3 стверджує про заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , а ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Як визначено п. п. 3, 6, 7, 8 та 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Суд зазначає, що відповідно до наведених вище норм Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Нормами ч. ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

ОСОБА_1 обґрунтовує наявність ризиків повторного вчинення (продовження вчинення) ОСОБА_3 домашнього насильства відносно неї та їхньої малолітньої доньки тим, що останній раніше притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно неї, систематично чинить протиправні та агресивні дії щодо неї та дитини, з приводу чого вона неодноразово зверталась в поліцію, а також тим, що ОСОБА_3 і надалі буде здійснювати щодо неї тиск з метою змусити її відкликати заяву про порушення 10 вересня 2021 року щодо кримінального провадження за заподіяння їй легких тілесних ушкоджень та/або у разі ініціювання нею питань щодо визначення місця проживання дитини та його участі у вихованні та спілкуванні з донькою.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

З урахуванням змісту вищевказаних норм законодавства, суд зазначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Отже, під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису слід надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно також встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, систематичність вчинення такого насильства та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. ст. 77-80 ЦПК України.

За змістом частини 3 статті 12 та частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши надані учасниками справи пояснення та докази, які описано вище, суд дійшов висновку, що всупереч вимогам вимог статей 12, 81 ЦПК України заявник ОСОБА_1 не надала суду належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження фактів систематичного вчинення ОСОБА_3 фізичного, економічного чи психологічного насильства відносно неї та дочки, а також ризиків вчинення такого насильства у майбутньому.

Щодо фактів неодноразових звернень заявника до органів поліції, суд зазначає, що самі по собі такі факти свідчить лише про наявність конфлікту між нею та ОСОБА_3 , однак не підтверджують факту систематичного вчинення останнім домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до ОСОБА_3 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Щодо посилання заявника на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 10 вересня 2021 року за № 0000339 було внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 (ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України), суд зазначає, що заявником не надано жодних відомостей і доказів того, що ОСОБА_3 повідомлено підозру у вчиненні вказаного правопорушення, доказів притягнення його до кримінальної відповідальності у за вказаним фактом, а також будь-яких доказів на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень або вчинення ним психологічного насильства.

Також, на думку суду, звернення заявника до органів поліції із вказаною заявою не підтверджують факту вчинення ОСОБА_3 саме домашнього насильства і не є доказом його вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19 та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19.

Крім того, суд враховує, що, як описано вище, згідно з наданим представником заінтересованої особи витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 10 вересня 2021 року за № 0000336 було внесено відомості також за заявою ОСОБА_3 про заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_13 (співмешканцем (нареченим) ОСОБА_1 , про що вказала сама заявниця) по факту тієї ж події, яка мала місце о 13:00 год 09 вересня 2021 року, що свідчить про наявність конфліктної ситуації не лише між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а також і останнього з іншою особою ОСОБА_13 .

Також суд вважає, що проведення співробітниками Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області профілактичних бесід із ОСОБА_3 за результатами розгляду окремих звернень ОСОБА_1 , не може свідчити про систематичне насильство з його боку щодо заявника.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/26496/18.

Самі пособі факти сварок і непорозумінь між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на побутовому ґрунті, свідчить про наявність конфлікту між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 як подружжям чи колишнім подружжям, на думку суду, також не підтверджує факту вчинення ОСОБА_3 систематичного домашнього насильства та наявності ризиків вчинення такого насильства в майбутньому, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19.

Можливе чинення ОСОБА_3 перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, про що стверджує заявниця, на думку суду, також не може вважатися домашнім насильством, а тому не є підставою для видачі обмежувального припису.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 539/132/18

Крім того, суд зазначає, що у випадку наявності між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 спору щодо місця проживання їх малолітньої доньки ОСОБА_5 та порядку і способу їх участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею, такий спір має вирішуватись в порядку і спосіб, визначені нормами Сімейного кодексу України та інших нормативних актів, які регулюють відповідні правовідносини.

Щодо тих фактів, що постановою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. від 06 листопада 2019 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за фактом вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 05 вересня 2019 року, а іншого постановою цього суду від 06 листопада 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за фактом вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 13 липня 2019 року, було закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, однак в описовій частині постанови вказано, що ОСОБА_3 вину у вчиненні цього правопорушення визнав, суд зазначає таке.

Зазначені постанови, як описано вище, набрали законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_3 двічі вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_1 .

Однак суд зазначає, що такі факти мали місце у липні і у вересні 2019 року, тобто два і більше років тому. Водночас, як описано вище, заявниця не надала будь-яких доказів того, що з того часу (з вересня 2019 року) ОСОБА_3 надалі вчиняв щодо неї чи відносно їхньої малолітньої дочки домашнє насильство чи будь-які інші протиправні дії, зокрема, що він притягався до адміністративної відповідальності за такі правопорушення.

При цьому, як зазначено вище, для видачі судом обмежувального припису має бути доведено систематичність домашнього насильства, якому піддавався заявник, та наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що доведені факти вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 понад два роки тому, за відсутності доказів подальшої такої його поведінки, самі по собі не можуть бути достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_3 обмежувального припису за заявою ОСОБА_1 , поданою до суду 28 вересня 2021 року.

Крім того, суд вважає необґрунтованими і недоведеними, а тому відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що: відносно ОСОБА_3 органом поліції видавався тимчасовий заборонний припис; мали місце факти домашнього насильства з йог боку, з приводу яких вона не зверталась до правоохоронних органів; згідно з висновком психолога їх малолітня донька боїться батька; ОСОБА_3 нападав на неї в громадських місцях оскільки всупереч вимогам ст. ст. 76-81 ЦПК України заявниця не надала будь-яких доказів на підтвердження цих обставин.

Також заявниця не надала жодних належних доказів вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства чи будь-яких інших протиправних дій в присутності їх неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , які могли б заподіяти шкоду її фізичному чи психічному здоров`ю.

Враховуючи викладене вище, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і тому не підлягає задоволенню.

Також суд зазначає, що за правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 263, 265, 273, 350-4 350-6, 353, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

заінтересована особа Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області (як орган опіки та піклування), адреса місцезнаходження: Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Тараса Шевченка, 2.

Суддя Д.Б. Поворозник