Справа № 638/5678/21
Провадження № 2/638/3951/21
13.09.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді за участю секретаря судового засідання - Поволяєвої О.В., - Варданян К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Графіка-Харків» до ОСОБА_1 про зняття арешту з майна,-
16 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Графіка-Харків» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про зняття заборони на відчуження (арешт) двох об`єктів нерухомого майна, а саме квартир за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Товариство взагалі не приймало участі у розгляді цивільної справи, по якій було винесено ухвалу, наслідки розгляду справи не відомі.
При зверненні до Дзержинського районного суду м. Харкова повідомлено, що справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків» про виселення з нежитлових приміщень - квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не значиться.
Позивач тривалий час, майже 20 років, обмежений у здійсненні права власності на своє нерухоме майно, на підставі сумнівної ухвали суду по неіснуючій справі, за результатом розгляду якої по суті рішення суду відсутнє, зважаючи на що позивач звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.50-51).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим конвертом з судовою повісткою, яка була повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та оголошеннями про виклик особи, розмішеними на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право кожного на розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно.
З метою недопущення порушення засади розумності строків розгляду справи судом, суд ухвалює заочне рішення на підставі поданих та досліджених у встановленому порядку доказів по справі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів № 813 від 25.10.1995 року вищезазначені квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 виключені з житлового фонду та переведені в нежитловий фонд, та належали на праві приватної власності ОСОБА_1 , який являється також засновником фірми «Графіка-М» (а.с.17).
Згідно довідок від 31.03.2021 року № 1099519 та № 1099525 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів, інформація з паперових носіїв до 31.12.2012 року, суб`єктом права власності на квартирі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Графіка-Харків». Інформація щодо обмежень прав та інформація щодо реєстрації інших речових прав з матеріалів інвентаризаційної справи відсутня (а.с.15,16).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2001 року було вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_1 про виселення ТОВ «Графіка-Харків» з нежитлових приміщень - квартир за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , накладено заборону на відчуження зазначених нежитлових приміщень - квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . В установчій частині ухвали вказано, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про виселення ТОВ «Графіка-Харків» з нежитлових приміщень - квартир за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , належних йому на праві приватної власності, згідно наданих до позовної заяви правовстановлюючих документам (а.с.44).
ТОВ «Графіка-Харків» 15.01.2021 року звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова зі заявою щодо розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про виселення ТОВ «Графіка-Харків» з нежитлових приміщень - квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , просили надати копії усіх процесуальних документів, оскільки було вжито заходи забезпечення позову, що порушують права ТОВ «Графіка-Харків» (а.с.20).
Дзержинський районний суд м. Харкова листом від 26.01.2021 року повідомив, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 2-1377/01 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Графіка-Харків» про розірвання договору найма житлового приміщення, виселення з житлових та нежитлових приміщень.
Вищезазначена справа знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання, збережені тільки оригінали процесуальних документів (а.с.21).
Згідно копії рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.04.2001 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків» задоволено частково. Договір найма житлового приміщення квартири АДРЕСА_6 від 27.12.1995 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Графіка-Харків», розірвано. Вирішено провести виселення відповідача з вказаної квартири.
З тексту даного рішення суду вбачається, що позивач ОСОБА_3 передав відповідачу квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у цьому будинку, що були переведені рішенням Дзержинського райвиконкому до розряду нежитлових приміщень, для використання їх у виробничих цілях, позовні вимоги щодо яких виділені в окреме провадження шляхом роз`єднання позовів у порядку ст. 145 ЦПК України» (а.с.24-25).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2001 року постановлено роз`єднати позови ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків», створивши з них два самостійних провадження: 1) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків» про розірвання договору найму житлового приміщення, виселення та стягнення 148500,00 грн.; 2) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків» про виселення з нежитлових приміщень» (а.с. 35,36).
03.02.2021 року ТОВ «Графіка-Харків» повторно звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою, в який просило повідомити чи дійсно розглядалась судом друга цивільна справа, що виділена зі справи № 2-1378/01 за позовом ОСОБА_1 про виселення ТОВ «Графіка-Харків» з нежитлових приміщень - квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та чи зберіглася ця права в архіві суду або записи про реєстрацію документів по справі (а.с.37).
Згідно листа Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.02.2021 року за № 03-09/214 в провадженні суду перебувала цивільна справа № 2-1378/01 на позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Графіка-Харків» про розірвання договору найма житлового приміщення, виселення з житлових та нежитлових приміщень.
18.04.2001 року по справі ухвалено рішення суду, відповідно до якого позовні вимоги задоволені частково.
Повідомлено, що матеріали справи знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
По суті звернення повідомлено, що в збережених процесуальних документах міститься ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2001 року, відповідно до якої роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків», утворивши два провадження: позов ОСОБА_1 то ТОВ «Графіка-Харків» про розірвання договору найму жилого приміщення, виселення та стягнення грошових коштів та позов ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків» про виселення з нежилих приміщень.
Також повідомлено, що згідно архівних відомостей, а саме: алфавітних покажчиків реєстрації цивільних справ за 2001 та 2002 років та обліково-статистичної картки на справу, справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків» про виселення з нежилих приміщень не значиться (а.с. 38).
07.04.2021 року ТОВ «Графіка-Харків» звернулося до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори з проханням повідомити з яких підстав до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені відомості про арешт квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та про їх власника, просили надати копію ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2001 року та повідомлення суду встановленого зразка про накладення заборони відчуження або арешту вказаних об`єктів нерухомого майна (а.с.41-42).
Відповідно до листа Першої Харківської міської державної нотаріальної контори від 07.04.2021 року арешт на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , було зареєстровано на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2001 року (а.с.43).
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).
З наведеного вбачається, що забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів та покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Верховного Суду від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
Як зазначалось вище, у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Графіка-Харків» про виселення з нежитлових приміщень, були вжиті заходи забезпечення позову, а саме накладено заборону на відчуження зазначених нежитлових приміщень - квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Дані щодо розгляду справа про виселення з нежитлових приміщень ТОВ «Графіка-Харків» та вирішення її по суті, після забезпечення позову, відсутні, також взагалі відсутні в Дзержинському районному суді м. Харкова архівні відомості про реєстрацію такого позову.
Заходи забезпечення позову до теперішнього часу не скасовані, наразі є чинними та зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Як встановлено судом з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 був ОСОБА_1 , даний запис був зроблений 07.09.2007 року на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.08.2001 року.
Доказів щодо права власності ОСОБА_1 на вищевказані квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , станом на час розгляду даної справи, матеріали справи не містять.
Крім того, судом встановлено, що право власності на вказані квартири набуло ТОВ «Графіка-Харків» на підставі рішення Арбітражного суду Харківської області від 16.11.2000 року, ухваленого у справі № 112610/2-22 за позовом ТОВ «Графіка-Харків» до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», третя особа - індивідуальний підприємець ОСОБА_1 (без самостійних вимог) про визнання права власності та зобов`язання провести реєстрацію.
Під час ухвалення рішення Арбітражного суду Харківської області від 16.11.2000 року встановлено, що розпорядженням № 3 від 05.01.1993 року та розпорядженням № 4 від 01.02.1995 року за підписом президента і власника фірми «Е.С. Графиска» ОСОБА_1 , скріпленого печаткою фірми, квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 передаються до статутного фонду ДПП «Шведська фірма «Графіка-М». Передача квартир також затверджується актами приймання-передачі від 28.02.1993 р. і від 10.02.1995 р., згідно яких із посиланням на ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів «Про режим іноземного інвестування» квартири передаються до статутного фонду ДПП, та зараховуються до балансу ДПП, як частина коштів, переданих у якості іноземної інвестиції. Акти підписуються та затверджуються печатками підприємств. Прийняття на баланс підтверджується наданими доказами. Розпорядженням виконкому Держинської райради м. Харкова від 13 березня1998 року № 130/1 реєструються зміни до статуту ДПП «Шведська фірма «Графіка-М», згідно яких позивач розпоряджається приналежним йому майном на прав власності. Згідно установчих документів ТОВ «Графіка-М Харків» реєструється як правонаступник ДПП «Шведська фірма «Графіка-М» та 24.02 2000 року перереєструється в ТОВ «Графіка-Харків». 24.10.2000рокку позивач звертається до КП «ХМБТІ» із заявою про реєстрацію права власності на отримані приміщення, яка повертається без задоволення з посиланням на заяву, що надійшла від ОСОБА_1 про реєстрацію дублікатів договорів купівлі-продажу, які втратили чинність. При реорганізації приватного підприємства у господарське товариство власник майна (оспорюваних приміщень) безкоштовно залишив у власність реорганізованого підприємства передані на баланс (у статутний фонд) приміщення, що не суперечить ЗУ «Про власність» та ЗУ «Про господарські товариства», тобто передача позивачеві приміщень (квартир) згідно наданим документам не суперечить чинному законодавству. Документи про передачу у власність приміщень у встановленому порядку не оскаржені і не визнані недійсними. При реорганізації заснованого підприємства та відмовленні від участі у якості засновника реорганізованого підприємства, первісний засновник та власник майна, передано у власність майна не витребував, а навпаки відмовився від будь-яких майнових вимог (претензій) до реорганізованого підприємства. З таких обставин реєстрація права власності оспорюваних приміщень згідно договорів купівлі-продажу від 21.08.1992 року реєстр. № 2-9231 та 23.11.1993 року реєстр. № 3-7054 за ОСОБА_1 втратила чинність у зв`язку з переходом права власності позивачеві (а.с. 11, 12).
Судом в судовому засіданні було досліджено видану Арбітражним судом Харківської області копію вказаного вище рішення від 16.11.2000 року та встановлено, що воно набрало законної сили.
На підставі даного рішення КП «ХМБТІ» було видано реєстраційні посвідчення на вказані об`єкти нерухомого майна, оригінали яких також було досліджено в судовому засіданні.
Таким чином, судом під час розгляду даного позову було беззаперечно встановлено, що КП «ХМБТІ» у 2000 році було проведено на підставі судового рішення реєстрацію права власності на зазначені квартири за ТОВ «Графіка-Харків».
Отже, заходи забезпечення позову у вигляді накладеної заборони на відчуження нежитлових приміщень - квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , накладеної в рамках розгляду справи про виселення з нежитлових приміщень, втратили свою актуальність та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За змістом частини 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для скасування реєстрації обтяження є, в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.
Враховуючи, що судом встановлено, що право власності на вказані вище квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 зареєстроване у 2000 році КП «ХМБТІ» на підставі рішення Арбітражного суду Харківської області від 16.11.2000 року, що набрало законної сили, у зв`язку з чим видано реєстраційні посвідчення на об`єкти нерухомого майна, в провадженні
Дзержинського районного суду м. Харкова відсутня цивільна справа в рамках якої накладено арешт, будь-який спір щодо права власності на нежитлові приміщення наразі відсутній, суд дійшов висновку, що необхідність у забороні відчуження нерухомого майна відпала, існування цього обтяження не відповідає вимогам закону та порушує права власника на розпорядження майном.
Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Графіка-Харків» підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Графіка-Харків» до ОСОБА_1 про зняття арешту з майна - задовольнити.
Зняти арешт, накладений ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2001 року на квартиру АДРЕСА_1 .
Зняти арешт, накладений ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2001 року на квартиру АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Поволяєва