Справа № 152/866/20
Провадження № 22-ц/801/2013/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 рокуСправа № 152/866/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретарів судового засідання: Очеретної М. Ю., Ліннік Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 152/866/20 за апеляційною скаргою адвоката Заіки Р. Ю. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Бойка В. М. у залі суду, повний текст якого складено 20 липня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, припинення поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права.

Позов мотивовано тим, що відповідач поширив відносно неї недостовірну інформацію в мережі Інтернет на інтернет-порталі ІНФОРМАЦІЯ_4., яка була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 у вільному доступі під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_6 »», за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7.

У цій статті дослівно зазначається: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в масштабах страны».

Указана стаття на сайті розміщена особою з використанням імені « ОСОБА_6 ».

Зазначає, що інформація, яка міститься в наведеній статті, не відповідає дійсності та містить фактичні твердження про події та явища, яких не існувало. Дана стаття містить недостовірну та негативну інформацію про неї, що порочить її честь і гідність, псує її ділову репутацію, та формує щодо неї негативну соціальну оцінку, порушує особисті немайнові права.

Посилаючись на те, що відповідач поширив недостовірну інформацію, ОСОБА_1 просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права інформацію, розміщену у мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та зобов`язати відповідача протягом п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили вилучити недостовірну інформацію про неї, що була розміщена на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що поширена відносно неї інформація відповідачем є твердженням останнього про факти, а не його оціночними судженнями. Окрім цього, позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2021 року адвокат Заіка Р. Ю. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Рибчинський В. П.,

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 вересня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 16 вересня 2021 року о 08:30 год.

16 вересня 2021 року в судовому засіданні оголошена перерва. Справу призначено до розгляду на 04 жовтня 2021 року о 10 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову та не надав належної правової оцінки тому, що поширена відносно ОСОБА_1 інформація на сайті є твердженням автора про факти, а не його оціночними судженнями.

Також указувала на безпідставність висновку суду про те, що вона звернулася до неналежного відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на інтернет-порталі ІНФОРМАЦІЯ_4 була опублікована стаття під назвою (мовою оригіналу): « ІНФОРМАЦІЯ_6 »», яка розміщена за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - цитація мовою оригіналу із дотриманням пунктуації та орфографії автора).

У вказаній статті дослівно зазначається:

«Деньги решают все? Как взяточница из Приватбанка пытается организовать «азарт-клуб» в масштабах страны, пишет Антикор.

Неделю назад в Приватбанке разразился серьезный скандал - председатель правления банка

ОСОБА_3 отстранил от выполнения функций главы тендерного комитета ОСОБА_4, совмещающего эту позицию с должностью зампреда правления по IT. СБУ обвинила ОСОБА_4 в вымогательстве «отката» от IT-компании, поставляющей Приватбанку программное обеспечение. В связи с этим отстранение подозреваемого от должности выглядит вполне логичным.

Однако, коррупция в сфере IT-технологий в Приватбанке не ограничивается лишь этим эпизодом. В ходе расследования ГПУ установила и задокументировала получение ОСОБА_1 неправомерной выгоды. Но несмотря на это, она продолжает работать на своей должности, как ни в чем не бывало.

В чем же секрет «непотопляемости» ОСОБА_1 ? С ОСОБА_1 ОСОБА_5 связывают давние «партнерские» отношения. В частности, еще до поступления ОСОБА_1 на работу в банк, они с ОСОБА_5 организовали сервис по приему платежей в пользу онлайн-казино с названием Приват Казино, вновь используя для этого электронные ресурсы государственного Приватбанка. Тандем ОСОБА_5-ОСОБА_1 дошел даже до того, что распространил упомянутую «услугу» на территорию ОРДЛО. Правда, это сыграло с ними злую шутку - в настоящий момент СБУ расследует сразу несколько уголовных дел по факту пособничества терроризму, главным фигурантов которых является ОСОБА_1 .

Как известно, азартные игры, особенно нелегальные - один из самых доходных видов бизнеса. Поэтому нет ничего удивительного в том, что Приватбанк сквозь пальцы смотрит на такую деятельность ОСОБА_1 . Очевидно, что прибыли от использования мощностей банка для приема платежей в пользу запрещенных в Украине игорных заведений идут не только в карман этой парочки - в ее схемах заинтересованы и более высокопоставленные сотрудники ПриватБанка. Наверное, именно поэтому руководство банка предпочитает не замечать такой «мелочи», как получение ОСОБА_1 взяток от IT-компаний.

Вообще, игорный бизнес для ОСОБА_1 - родная стихия. Она давно является главой Украинской ассоциации игровой индустрии, а в декабре прошлого года стала еще и председателем Координационного совета по социально ответственной легализации казино.

Правда, последняя организация больше похожа на клуб защиты интересов нескольких бизнес-кланов. В частности, «Координационный совет» финансируют бизнес-группы DCH и Premier Hotels and Resorts.

Посредником в этом «диалоге бизнеса с властью, разумеется, выступает « Координационный совет » под руководством ОСОБА_1 . В то время, как большинство украинских городов предлагают разрешить игорный бизнес лишь в специально отведенных зонах, ОСОБА_1 и ее « Совет » лоббируют размещение казино и игровых автоматов по всей территории городов - в четырех- и пятизвездочных отелях. И, надо сказать, ее лоббистская деятельность пока довольно успешна - правительственный законопроект о легализации азартных игр предусматривает именно такой подход к размещению игорных заведений. Возражения со стороны местных властей, которым придется расхлебывать последствия открытия казино по всей территории города, в расчет не принимаются.

Благосклонность правительства к «законодательным инициативам» «Координационного совета» свидетельствует о том, что ОСОБА_1 имеет серьезные связи в Кабмине. Очевидно, что в правительстве присутствуют люди, кровно заинтересованные в получении прибылей от азартных игр. И до тех пор, пока их интересы совпадают с интересами ОСОБА_1 и стоящих за ней бизнес-корпораций, она чувствует себя спокойно. Не боясь ни уголовных дел, ни увольнения из Приватбанка.

В следующем журналистком расследовании мы детально опишем схему вымогательства сотрудника ПриватБанка откатных схем от 5 украинских компаний (названия, фио руководителей, моб) и 3 физ лиц (фио, моб) клиентов Банка, с которых ОСОБА_1 вымогает откат за положительное решение банком реструктуризации их валютных кредитных договоров.

Деньги решают все? Больше читайте здесь: ІНФОРМАЦІЯ_8 »» (а.с.17-22).

Відповідно до довідки виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 працює в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді «Заступник керівника напрямку Керівник управління правової підтримки у м. Київ ГО» (а.с.33).

З відповіді Генеральної Прокуратури України на запит № 25.09/2 від 29 вересня 2019 року, з приводу надання інформації про наявність кримінальних проваджень відносно ОСОБА_1 слідує, що згідно даних інформаційної системи електронного документообігу органів прокуратури України звернень щодо вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень не зареєстровано (а.с. 51).

Згідно листа Головного слідчого управління СБ України № 6/ч-2148/2 від 01 жовтня 2019 року, за даними Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальних проваджень, які розслідуються слідчими органів безпеки, повідомлень про підозру у вчиненні злочинів ОСОБА_1 не здійснювалось (а.с. 52).

Згідно Довідки Серія НОМЕР_1 Міністерства внутрішніх справ, за обліками МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 53).

Згідно з довідкою Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» Департаменту «Центр компетенції» з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 24 лютого 2020 року №37/2020-Д за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту http:ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що реєстратор доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_10 , а реєстратором доменного імені в службі WHOIS є ОСОБА_2 (ОСОБА_2) (а.с. 23-32).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.

Колегія суддів наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок такого змісту:

«при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Згідно з частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.

З огляду на викладене, судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.»

Як на підставу порушених особистих немайнових прав, ОСОБА_1 посилається на те, що у зазначеній статті міститься недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності, про те, що (мовою оригіналу):

- «В ходе расследования ГПУ установила и задокументировала получение ОСОБА_1 неправомерной выгоды»;

- «еще до поступления ОСОБА_1 на работу в банк, они с ОСОБА_5 организовали сервис по приему платежей в пользу онлайн-казино с названием Приват Казино, вновь используя для этого электронные ресурсы государственного Приватбанка. Тандем ОСОБА_5-ОСОБА_1 дошел даже до того, что распространил упомянутую «услугу» на территорию ОРДЛО. Правда, это сыграло с ними злую шутку - в настоящий момент СБУ расследует сразу несколько уголовных дел по факту пособничества терроризму, главным фигурантов которых является ОСОБА_1 .»

Відповідно до частини четвертої статті 296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Зазначене положення є похідним від гарантованої частиною першою статті 62 Конституції України презумпції невинуватості, яка передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені положення чинного законодавства узгоджуються із частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, а також із практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хужин та інші проти Росії» від 23 жовтня 2008 року зроблено висновок, що:

«презумпція невинуватості, закріплена у частині другій статті 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у частині першій цієї статті (рішення у справі «Аллен де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року, п. 35), і спрямована на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи у суді.

Зокрема цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (рішення у справі «Мінеллі проти Швейцарії» від 25 березня 1983 року). Разом із тим ця вимога стосується і висловлювань інших посадових осіб про перебіг розслідування кримінальної справи, якщо такі твердження спонукають громадськість повірити у винуватість обвинуваченої особи та впливають на оцінку фактів даної справи компетентним судом (рішення у справах «Аллен де Рібемон проти Франції», п. 41; «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року п.п. 41-43; «Бутвевічюс проти Литви» від 26 березня 2002 року, п. 49)».

У рішенні Європейського суду з прав людини «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року зазначено, що:

«частина друга статті 6 Конвенції не дозволяє посадовим особам оголошувати особу винною до засудження цієї особи судом. Посадові особи повинні повідомляти громадськість про кримінальні розслідування шляхом, наприклад, інформування про підозри, затримання та зізнання, якщо вони роблять це обережно. Має значення обране ними формулювання (рішення у справі «Турьєв проти Росії» від 11 жовтня 2016 року, п. 19)».

Як наголошує Європейський суд з прав людини, вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення у справах «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року, п.п. 54, 56; «Нештяк проти Словаччини» від 27 лютого 2007 року, п.п. 88-89).

Аналогічне визначення презумпції невинуватості наведено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шагін проти України» від 10 грудня 2009 року, у якому наголошено на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною у вчиненні того чи іншого злочину (рішення у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року, п. 41).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи слідує, що відносно ОСОБА_1 відсутні відомості про вчинення нею злочинів, притягнення її до кримінальної відповідальності чи повідомлення про підозру які внесені в ЄРДР, а також, не знятої чи не погашеної судимості вона також не має, що підтверджуються інформацією наданою Генеральною Прокуратурою України, Головним слідчим управління СБ, Міністерством внутрішніх справ (а.с. 51-53)

З огляду на відсутність обвинувального вироку чи вчинення ОСОБА_1 іншого злочину, колегія суддів, вважає, що відповідачем, в статті розміщеній на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11 : « ІНФОРМАЦІЯ_6 »», поширена недостовірна інформація, яка порушує немайнові права позивача передбачені ч. 4 ст. 296 ЦК України.

Суд першої інстанції на указане уваги не звернув і дійшов помилкового висновку, що коментар автора статті стосовно ОСОБА_1 викладений на указаному веб-сайті є саме оціночними судженнями вказаної особи, його суб`єктивні думки і не порушує її немайнові права.

Окрім цього, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку, що позов поданий до неналежного відповідача з огляду на наступне.

З довідки Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» Департаменту «Центр компетенції» (далі - Довідка) з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 24 лютого 2020 року №37/2020-Д за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту http:ІНФОРМАЦІЯ_4, вбачається, що станом на дату видачі довідки реєстратор доменного імені в службі WHOIS є ОСОБА_2 (ОСОБА_2).

З доданих до довідки роз`яснень слідує, що власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстратор доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу (ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Таким чином, ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) є реєстрантом доменного імені і відповідно власником веб-сайту на якому невідомий автор - « ОСОБА_6 » розмістив статтю « ІНФОРМАЦІЯ_6».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд не встановив обставини справи та дійшов помилкового висновку, що позов поданий до неналежного відповідача та поширена інформації не порушує немайнові права позивача.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судовогор рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 204 грн (1681,60 грн + 2522,50 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Заіки Р. Ю. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, припинення поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права задовольнити.

Визнати інформацію, розміщену у мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4, яким є власник ОСОБА_2 , за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6 » недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили вилучити недостовірну інформацію про ОСОБА_1 , що була розміщена на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4, яким є власник ОСОБА_2 , за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_6».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 204 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський