Ухвала

Іменем України

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 361/5027/16-ц

провадження № 61-13016ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі - ТОВ «КК «Гарант»), ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є. А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

01 листопада 2018 року до суду надійшли заяви від ТОВ «КК «Гарант» та ОСОБА_2 про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року резолютивну частину рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року після абзацу першого доповнено новими абзацами такого змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «ГАРАНТ», , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) грн.».

Не погоджуючись із додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області суду від 10 грудня 2018 року, 22 січня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області суду від 10 грудня 2018 року залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційні скарги, в яких просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 березня 2019 року, додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року залишено без змін.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року у цій справі.

На обґрунтування заяви посилався на те, що позивачу не надсилалась письмова вимога від іпотекодержателя, відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимога TOB «КК «Гарант» від 05 січня 2016 року направлялась 21 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є. А. на адресу, за якою позивач не мешкає і не зареєстрований з червня 2008 року. Копія вимоги від 05 січня 2016 року була надана до матеріалів справи 05 грудня 2016 року представником TOB «КК «Гарант» Голубом М. В. Отже, лише у грудні 2016 року йому стало відомо про зміст вимоги. Після ознайомлення зі змістом вимоги від 05 січня 2016 року позивач 03 лютого 2017 року надав суду письмові пояснення щодо неналежного направлення повідомлень, у яких зазначив, що з червня 2008 року зареєстрований і постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Згідно з пунктом 3.3.11 кредитного договору від 05 грудня 2006 року № 27/10-7211 позичальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів повідомляти банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. У квітні 2008 року позивач звертався до банку щодо тимчасового отримання з подальшим поверненням оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру для здійснення реєстрації нового місця проживання. У червні 2008 року повернув банку документи, повідомив про зміну адреси, надав паспорт з відміткою про нове місце реєстрації місця проживання, з якого працівниками банку була зроблена копія. Підтвердженням того, що банк був повідомлений про фактичну адресу місця проживання позивача і прийняв таке повідомлення належним є вимога про виконання договірних зобов`язань від 05 березня 2012 року вих. № 27/277 направлена банком за адресою: АДРЕСА_1 . У запереченнях проти позову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарицевої Є. А. зазначено, що вимога направлялась на фактичну адресу місця проживання позивача вказану в кредитному та іпотечному договорах ( АДРЕСА_3 ). ТОВ «КК «Гарант» зазначило, що повідомлення направлялось позивачу на адресу, вказану в кредитному договорі і що надалі жодних повідомлень про зміну адреси проживання позивач не надавав, зважаючи на що ця адреса, являлась адресою, на яку надсилалась кореспонденція. 16 травня 2018 року позивач подав до суду заяву щодо виконання ухвали від 18 липня 2017 року про витребування доказів, у якій зазначив, що в абзаці другому пункту 4 оспорюваного договору купівлі-продажу квартири є посилання на довідку з місця проживання сім`ї та прописки від 17 березня 2016 року (день укладення оспорюваного договору) № 129, видану Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «СДС-Співдружність дружніх сусідів» (далі - ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів»). На запит позивача ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» листом від 03 листопада 2017 року № 03-11 повідомило, що вищезгадана довідка з місця проживання сім`ї та прописки від 17 березня 2016 року № 129 не формувалась і не видавалась. Щодо цієї обставини, то відповідачами та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є. А. жодних пояснень та заперечень суду надано не було. Отже, позивач вважав, що довідка ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» є підробленою і такою, що не містила інформації про зареєстрованих у спірній квартирі осіб, а саме, що згідно з довідкою у спірній квартирі ніхто не зареєстрований і не проживає. За фактами підроблення звіту оцінки квартири та довідки ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» Броварським відділом Національної поліції проводиться досудове розслідування в КП № 0003939 за ознаками частини третьої статті 358 Кримінального кодексу України. 15 вересня 2020 року ОСОБА_1 як потерпілий ознайомився з матеріалами кримінального провадження та отримав письмовий дозвіл слідчого в порядку статті 222 Кримінального процесуального кодексу України на подання до матеріалів справи № 361/5027/16-ц копії довідки ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» № 129. Ці докази були отримані слідством на виконання ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду про тимчасовий доступ до матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є. А. оспорюваного договору купівлі-продажу квартири. Згідно з отриманою слідством довідки ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» від 01 березня 2016 року № 129, яка наявна в матеріалах нотаріальної справи, позивач та ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані за адресою спірної квартири АДРЕСА_1 . В оспорюваному договорі купівлі-продажу довідка ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» датована 17 березня 2016 року, хоча насправді 01 березня 2016 року. Також у довідці ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» зазначено, що вона видана ОСОБА_1 , хоча він її не замовляв і не отримував. Отже, позивачу невідомо у який спосіб і ким вона була отримана і надана нотаріусу. У зазначеній довідці ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» зазначені правдиві відомості щодо адреси реєстрації та місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ця довідка наявна в матеріалах нотаріальної справи. Отже, відповідачам та нотаріусу на день укладення спірного договору 17 березня 2016 року була відома адреса місця проживання та реєстрації позивача. Тому, для дотримання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «КК «Гарант» або нотаріус мали повторно направити позивачу вимогу на адресу, за якою він дійсно проживає, проте цього зроблено не було. Таким чином, виявлена після вирішення справи по суті обізнаність відповідача та нотаріуса про фактичне місце проживання позивача станом на час укладення оспорюваного договору є нововиявленою обставиною, що є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Посилаючись на викладене, заявник просив переглянути за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. Визначити порядок виконання судового рішення відповідно до нової редакції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із ще однією заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року та додаткового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року у цій справі.

На обґрунтування заяви посилався на те, що 24 жовтня 2016 року він подав через канцелярію суду клопотання про витребування доказів. В судовому засіданні 05 грудня 2016 року йому стало відомо, що 21 січня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є. А. надсилала вимогу TOB «КК «Гарант» від 05 січня 2016 року на адресу, за якою позивач не мешкає і не зареєстрований з червня 2008 року ( АДРЕСА_3 ). Поштове відправлення повернулось 23 лютого 2016 року на адресу робочого місця нотаріуса у зв`язку із закінченням строку зберігання. 21 січня 2016 року вимога TOB «КК «Гарант» також не надсилалась нотаріусом поручителю ОСОБА_4 та дружині позичальника ОСОБА_3 , якій квартира належала на праві спільної сумісної власності, про що зазначено в іпотечному договорі, а витребувані позивачем докази відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами були надані TOB «КК «Гарант» лише в судовому засіданні 18 липня 2017 року. У додаткових поясненнях до позову від 09 жовтня 2017 року щодо ненадання доказів відступлення права вимоги позивач звертав увагу суду, що вживав всіх необхідних заходів для з`ясування того, чи є ТОВ «КК «Гарант» належним кредитором. Станом на 17 березня 2016 року, коли відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, позивач мав законне право не виконувати обов`язку новому кредиторові - ТОВ «КК «Гарант», оскільки йому не було надано доказів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Відповідно у ТОВ «КК «Гарант» станом на 17 березня 2016 року не було законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири. Також позивач повідомляв суд про розгляд інших пов`язаних справ, зокрема у заяві від 12 жовтня 2018 року позивач повідомив суд, що 05 жовтня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва (справа № 759/14346/16-ц) задовольнив позов ОСОБА_1 до ТОВ «КК «Гарант», АБ «Банк регіонального розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу Дельта М» (далі - ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М») про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. У заяві було зазначено, що рішення не набрало законної сили. Отже, позивач мав сумніви щодо законності набуття ТОВ «КК «Гарант» прав нового кредитора (іпотекодержателя), але дана обставина на час розгляду цієї справи не була встановлена в судовому рішенні в іншій справі, яке набрало законної сили. Відповідно позивачу не були і не могли бути відомі результати подальшого розгляду справи № 759/14346/16-ц в судах апеляційної та касаційної інстанцій. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсним договору від 30 вересня 2015 року № 009 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 05 грудня 2006 року № 27/10-7211, укладеного між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «КК «Гарант» (справа № 759/14346/16-ц). Додатковим рішенням від 02 листопада 2018 року Святошинський районний суд міста Києва доповнив резолютивну частину рішення помилково пропущеною датою укладення договору про відступлення прав за іпотечним договором - 07 грудня 2015 року. Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовано та залишено в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року у справі № 759/14346/16-ц. 04 червня 2020 року Господарським судом міста Києва задоволено позов Національного банку України (справа № 910/13299/18) до ТОВ «КК «Гарант», ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, предметом якого є визнання недійсним договору від 30 вересня 2015 року та про зобов`язання ТОВ «КК «Гарант» повернути оригінали документів кредитної справи. У зв`язку з тим, що Верховний Суд 09 грудня 2020 року залишив в силі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року у справі № 759/14346/16-ц, то правова підстава набуття ТОВ «КК «Гарант» права на звернення стягнення на предмет іпотеки відпала через визнання недійсним відповідного правочину та фактично не мала права взагалі існувати, тому у ТОВ «КК «Гарант» не існувало права реалізувати звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачене умовами договору іпотеки, оскільки ТОВ «КК «Гарант» не є кредитором за кредитним договором та договором іпотеки. Таким чином, позивач вважав, що з ухваленням зазначених судових рішень існують підстави для перегляду судових рішень у цій справі за нововиявленими обставинами.

З урахуванням наведеного заявник просив переглянути за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. Визначити порядок виконання судового рішення відповідно до нової редакції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», переглянути додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року про розподіл судових витрат.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року та додаткового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяв про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року та додаткового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року, суд першої інстанції виходив із того, що заяви ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, виходячи з підстав позову у справі № 361/5027/16-ц, навіть за наявності рішення суду у справі № 759/14346/16 від 05 жовтня 2018 року, позов не підлягав задоволенню.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року та ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

У серпні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2021 року в частині прийнятого рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року, у якій заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

На виконання ухвали від 20 серпня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 подав уточнену касаційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачам та нотаріусу на день укладення спірного договору 17 березня 2016 року була відома фактична адреса місця проживання та реєстрації позивача, тому TOB «КК «Гарант» або нотаріус мали повторно направити позивачу вимогу на адресу, за якою він дійсно проживає, проте цього зроблено не було. Ця обставина є нововиявленою, а тому є підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Зазначає, що довідка ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» є підробленою і такою що не містила інформації про зареєстрованих у спірній квартирі осіб, а саме, що згідно з довідкою у спірній квартирі ніхто не зареєстрований і не проживає. Судами попередніх інстанцій не враховано висновки, викладені у постанові: Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) та Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 серпня 2018 року в справі № 19/5009/1481/11.

Постанова суду апеляційної інстанції оскаржується в частині перегляду ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року, тому в іншій частині не є предметом перегляду в касаційному порядку, в тому числі не є предметом перегляду судові рішення про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами рішень з підстав неврахування рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року у справі № 759/14346/16-ц та Господарського суду міста Києва від 04 червня 2020 року у справі № 910/13299/18 (стаття 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в аспекті перегляду судових рішень у цій справі є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (частина друга статті 423 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен відмежовувати нововиявлені обставини від нових обставин.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами, суд правильно виходив з того, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими у розумінні положень пункту першого частини другої статті 423 ЦПК України, з огляду на таке.

Суди встановили, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «КК «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є. А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації відмовлено.

Заявник звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року у цій справі з тих підстав, що довідка

ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів»від 17 березня 2016 року № 129, яка містить відомості про місце проживання та реєстрації позивача, надана за письмовою згодою слідчого після тимчасового доступу до нотаріальної справи на виконання ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Телепенько А. Д. від 13 квітня 2020 року (справа № 361/2935/19), свідчить на думку заявника про порушення ТОВ «КК «Гарант» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Нововиявленою обставиною, на думку заявника, є те, що відповідачам та нотаріусу на день укладення оспорюваного договору (17 березня 2016 року) була відома адреса реєстрації та місця проживання позивача. Ці обставини мають значення для розгляду справи, вони існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а тому підставою для скасування судового рішення є лише істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина друга статті 423 ЦПК України).

Обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими у розумінні положень статті 423 ЦПК України, оскільки були предметом оцінки під час розгляду судами цієї справи по суті вирішення спору.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 361/5027/16-ц зазначив, що ОСОБА_1 не отримав повідомлення про намір іпотекодавця звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іншій особі, що не має наслідком визнання вказаного договору недійсним, а може виступати підставою для відшкодування цим особам завданих збитків (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Колегія суддів також врахувала, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення іпотекодавця про зміну місця проживання, оскільки вимога про погашення боргу з повідомленням про реалізацію предмета іпотеки була направлена на адресу позичальника, вказану у іпотечному та кредитному договорах».

Також суди зазначали, що вимога направлялась на адресу, зазначену в кредитному та іпотечному договорах, а відповідно до підпункту 3.3.11 кредитного договору - позичальник (позивач) зобов`язаний протягом п`яти робочих днів повідомляти банк (товариство) про зміну адреси, однак позивач не надав підтвердження виконання даної умови договору, у зв`язку з чим товариство направило вимогу на адресу, яку зазначав саме позивач.

Відповідно до відповіді ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» від 03 листопада 2017 року довідка від 17 березня 2016 року № 129

ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів»з місця проживання сім`ї та прописки у квартирі НОМЕР_3 не формувалась та не видавалась (т. 3, а. с. 90).

З урахуванням наведеного обставина, на яку посилається позивач як на підставу для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, не є істотною, оскільки вона не вплинула на вирішення спору по суті.

Відповідно зазначена обставина не є нововиявленою, про що обґрунтовано зазначили суди попередніх інстанцій.

Також не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 541/2460/16-ц (провадження

№ 61-7793св19).

Доводи касаційної скарги про те,що судами попередніх інстанцій не враховано висновки, викладені у постанові: Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) та Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 серпня 2018 року в справі № 19/5009/1481/11 є безпідставними з огляду на таке.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

У постанові від 03 серпня 2018 року в справі № 19/5009/1481/11 Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказам.

Проте оскаржувані заявником судові рішення відповідають зазначеному висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеному у постанові від 03 серпня 2018 року в справі № 19/5009/1481/11, а висновкиВеликої Палата Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19), стосуються вирішення відповідного спору по суті.

Матеріали справи містять довідки ОСББ «СДС-Співдружність дружніх сусідів» (т. 1, а. с. 117, 237), відповідно до яких позивач був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . Однак, відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з тих обставин, що не отримання іпотекодавцем вимоги про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки не має наслідком визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Отже, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішеннями судів попередніх інстанцій, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Pravednaya v. Russia» (Праведна проти Росії) від 18 листопада 2004 року).

З огляду на наведені вище правові норми та фактичні обставини справи суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні, оскільки вказані заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Яремко
І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний