Справа № 529/674/21
Провадження № 2/529/239/21
РІШЕННЯ

іменем України

29 вересня 2021 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючої - судді Петренко Л.Є.,

за участю секретаря - Звягольської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ТОВ Фінфорс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник ТОВ Фінфорс 17.08.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18.11.2020 в загальному розмірі 13 590 грн., з яких 5023,20 заборгованість за тілом кредита та 8566,80 нараховані проценти. Також просить стягнути понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору 2270 грн. та витрат на правничу допомогу 5500 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 18.11.2020 між ТОВ «Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телеконукаційної системи ТОВ «Еквіфін Україна» укладено електронний кредитний договір «130040-М», загальний розмір наданого кредиту складає 5200 грн., строк кредиту з 18.11.2020 по 17.12.2020, проценти за користування кредитом 0,72% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кошти зараховано на платіжну картку позичальника. Надалі, в період з 17.12.2020 по 16.01.2021 відповідач уклав дві угоди до кредитного договору щодо автопролонгації кредитного договору. Останній строк користування кредитом продовжено до 05.03.2021 включно. Станом на 05.03.2021 відповідач частково виконав свої боргові зобов`язання, а саме сплатив 176,80 грн. в погашення тіла кредита та 3654,96 в погашення нарахованих процентів. Таким чином заборгованість відповідача становить 5023,20 грн. за тілом кредита та 8566,80 за відсотками.

17.03.2021 між ТОВ «Еквіфін Україна» та ТОВ «Фінфорс» укладено Договір факторингу № , відповідно до якого відступлено позивачу права грошової вимоги за кредитним договором «130040-М» від 18.11.2020 на суму 13590 грн.

Про відступлення права грошової вимоги позивачем повідомлено відповідача шляхом направлення 17.03.2021 на електронну адресу електронного листа.

Станом на 14.07.2021 заборгованість відповідачем не погашена, тому позивач звернувся із позовом до суду.

27.08.2021 ухвалою судді відкрито провадження по справі і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи відповідно до чинного законодавства, шляхом направлення за адресою її реєстрації ухвали про відкриття провадження та копії позову з доданими до неї документами, які отримані нею 03.09.2021.

10.09.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що ніколи не підписувала вказаного у позові договору про надання їй коштів у позику та просить визнати і рахувати такий договір нікчемним, оскільки у розділі Договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по батькові позивача, а також вказано, що договір підписано лише електронним підписом, а не електронно-цифровим з одноразовим ідентифікатором й без вказівки дати та часу. Також позивачем не надано ані відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, ані відомостей про особистий ключ підписувача, який має відповідати ключу, зазначеному в сертифікаті. Отже, вважає, що сторонами не були узгоджені усі істотні умови договору та відсутні докази вчинення позичальником дій по підтвердженню виконання договору. Також вказала, що перераховані нею кошти позивачу були помилково без належної правової підстави.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то з такою не погоджується, так як позивачем не надано доказів на підтвердження дійсності надання правових послуг, зокрема детального опису реально виконаних робіт, акту виконаних робіт, як це передбаченого п.4.3 Договору про надання правової допомоги.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 , з метою отримання кредиту, зареєструвалася в електронному кабінеті ТОВ «Еквіфін Україна» та оформила заявку на займ, що підтверджується скріншотами з сайту (а.с.39-42, 44-46).

18.11.2020 між ТОВ «Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 підписано електронний паспорт кредиту, який містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору та електронний кредитний договір «130040-М», які підписано ОСОБА_1 електронним підписом (а.с. 47-56).

Відповідно до розділу 2 Договору, сума кредиту становить 5200 грн., строк кредиту з 18.11.2020 по 17.12.2020 включно. Запланована дата повернення кредиту 17.12.2020. За користування кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,72 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 262%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Загальна сума до повернення 6323,20 грн.

Згідно п. 5.2. Договору, у разі не сплати Позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та не продовження строку дії Договору, Кредитором застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник, який підписує договір, дає згоду на його автопролонгацію продовження строку дії договору з дня запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив строк користування кредитом до дня закінчення дії строку автопролонгації.

Відповідно до п. 7.1. Договору, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані проценти у строки, зазначені в цьому Договорі та відповідних додаткових угодах до нього.

Згідно картки рахунку № НОМЕР_1 за 18.11.2020 по 14.07.2021 по Контрагенту ОСОБА_1 , договір 130040-М та витягу з реєстру кредитів, відповідачу ОСОБА_1 18.11.2020 наданий кредит в розмірі 5200 грн. а.с.63-64

Перерахування відповідачу коштів в сумі 5200 грн. підтверджується і повідомленням ТОВ Сан-Рай про успішне проведення перерахунку коштів на розрахунковий рахунок, де в даних про транзакцію зазначено ідентифікаційний код особи, який співпадає із таким кодом, зазначеним відповідачкою при реєстрації а.с.70.

В подальшому між ТОВ «Еквіфін Україна» та ОСОБА_1 укладені угоди до кредитного договору № 130040-М від 18.11.2020, якими відбулась автопролонгація договору з 18.12.2020 по 06.01.2021, зі сплатою процентів в розмірі 4,15% від суми кредиту за кожен день користування кредитом; по 16.01.2021 з процентною ставкою 1,8 % від суми кредита за кожен день користування кредитом; по 05.02.2021 з процентною ставкою 4,15% від суми кредита за кожен день користування кредитом; по 13.02.2021 з процентною ставкою 1,8 % від суми кредита за кожен день користування кредитом; по 05.03.2021 з процентною ставкою 4,15% від суми кредита за кожен день користування кредитом.

Відповідно до довідки по договору № 130040-М від 18.11.2020, ОСОБА_1 двічі вносила кошти на погашення кредита 176,80 грн. та 3654,96 грн. (а.с.62).

Інших доказів на підтвердження оплати кредитних коштів в матеріалах справи відсутні.

17.03.2021 між TOB «Еквіфін Україна» та ТОВ «Фінфорс» укладено Договір факторингу № , згідно якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (Ціна продажу) за плату, а клієнт зобов`язується відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за яким настав до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (сума наданого кредиту чи позики), проценти, комісію, неустойку (пеня, штраф) та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (п.1.1. Договору) (а.с.71-73).

З Витягу з реєстру прав грошових вимог від 17.03.2021 вбачається, що TOB «Еквіфін Україна» відступило на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги за Кредитним договором № 130040-М від 18.11.2020, боржник ОСОБА_1 на загальну суму 13590 грн (а.с.79).

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Еквіфін Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення на її електрону адресу 17.03.2021 листа про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги по кредитному договору.

Отже, між сторонами по даній справі виникли правовідносини з договірних правовідносин (кредитного договору).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 вказаного Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Частиною 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Одноразовий ідентифікатор алфавітно- цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з пунктом 2.2 кредитного договору № 130040-М від 18.11.2020 кредит видається в безготівковій формі, шляхом перерахування суми кредиту на платіжну картку, вказану позичальником в заявці на отримання кредиту.

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 130040-М, укладений між сторонами 18.11.2020 в електронній формі, що містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідача та представника товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, що відповідає правилам ч.1 ст. 205 та ст.207 ЦК України.

Зі змісту кредитного договору, який наданий позивачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже, твердження відповідача щодо нікчемності укладеного кредитного договору є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного та враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем надано договір про надання правової допомоги, укладений 01.03.2021 між Адвокатським бюро «Олександра Шкребтієнка» та ТОВ «Фінфорс», Додаток до вказаного договору згідно якого вартість послуг правової допомоги становить 5500 грн., а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Шкребтієнка О.І. та ордер на надання правничої допомоги ТОВ «Фінфорс» (а.с.82-87).

Також на підтвердження оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представником позивача надано платіжне доручення від 19.07.2021 на суму 5500 грн.

Проте, відповідач у відзиві просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі є неспівмірними, а зазначені у переліку послуги адвоката не відповідають їх дійсності.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

При визначенні суми відшкодування даних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд частково погоджується з доводами відповідача та вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в сумі 3800 грн., що включає в себе складання позовної заяви, її друк, підписання та збір, аналіз доказів, формування позиції, визначення підсудності. Інші види послуг оформлення документів щодо надання правової допомоги, формування додатків до позовної заяви, складання заяв, клопотань та опису вкладення на загальну суму 1700 грн, на думку суду, не є правничою допомогою, тому є недоведеними і задоволенню не підлягають.

Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2065 грн та частково витрати на правничу допомогу в сумі 3800 грн.

Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ТОВ Фінфорс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованої в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс (ідентифікаційний , м.Київ вул.Іоанна Павла II, 4/6 корпус «В», кабінет 508-2), заборгованість за кредитним договором № 130040-М від 18.11.2020 в розмірі 13 590 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованої в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс (ідентифікаційний код , м.Київ вул.Іоанна Павла II, 4/6 корпус «В», кабінет 508-2) судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2065 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 3800 грн, а всього 5 865 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корпус «В», кабінет 508-2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2

Головуюча: Л.Є. Петренко