Провадження № 2/761/1877/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Горбань К.О.,

представила позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Середюк Т.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», третя особа директор Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» Німас Олександр Ярославович про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (далі по тесту - відповідач), третя особа директор Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» Німас Олександр Ярославович про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював в Комунальному підприємстві «Київтранспарксервіс» на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі Служби паркування комунального підприємства «Київтранспарксервіс».

12 березня 2020 року позивача на підставі наказу №30-к було звільнено з роботи на підставі ч. 1 статті 40 КЗпП України із займаної посади не зважаючи на сумлінне виконання свої посадових обов`язків.

Враховуючи, що ОСОБА_3 був попереджений про вивільнення 10 січня 2020 року, тому саме з цієї дати на власника покладається обов`язок по його працевлаштуванню. З дня попередження по день звільнення були введені нові штатні одиниці, а також звільнялись працівники. Створені та звільнені посади не пропонувались позивачу. Тобто власник мав змогу з січня 2020 року запропонувати, позивачу роботу на підприємстві, однак нехтуючи переважним правом позивача на залишення на роботі12 березня 2020 року керівник підприємства видав наказ, яким звільнив ОСОБА_3 на підставі п.1.ст.40 КЗпП України.

Позивач зазначав, що відповідачем було порушено порядок його звільнення з роботи, а саме - не було запропоновано усіх наявних вакантних посад на дату звільнення, а також на дату попередження про вивільнення.

Окрім того, звільнення позивача з роботи відбулось без обов`язкової згоди із профспілковим органом.

Посилаючись на викладене позивач просив суд скасувати наказ комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від 12 березня 2020 року №30-к. Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі Служби паркування комунального підприємства «Київтранспарксервіс». Стягнути з КП «Київтранспарксервіс» на користь ОСОБА_3 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. Стягнути з КП «Київтранспарксервіс» на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 25.08.2020 року.

11.08.2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він зазначив, що у зв`язку з виробничою необхідністю та оптимізацією роботи підприємства, з мстою економії фонду заробітної плати та матеріального стимулювання окремих працівників підприємства через збільшення обсягу виконуваної роботи, керуючись ч. З ст.64 Господарського кодексу України, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, КП «Київстранспарксервіс» прийнято наказ від 10.01.2020 року № 3 «Про скорочення штату працівників та внесення змін до організаційної структури та штатного розпису КП «Кнївтраспарксервіс».

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 12.03.2020 року, тобто у встановлений законом строк, письмово повідомлений про скорочення посади та зазначено, що на момент повідомлення вакантні посади відповідно до кваліфікації позивача відсутні.

Так, згідно з особової картки працівника ОСОБА_3 та копії диплому позивача, останній у 2002 році отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджмент-організації» та здобув кваліфікацію менеджера-економіста. З огляду на відсутність роботи за відповідною професією чи спеціальністю на підприємстві, роботодавцем не запропоновано іншу наявну на підприємстві вакантну посаду.

Відповідно до п.2.5.3. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на 2018-2021 роки при істотних змінах в умовах праці, скороченні штату та чисельності підприємство пропонує працівнику іншу роботу за спеціальністю, а у випадку неможливості цього або при відмові працівника від неї, останній працевлаштовується самостійно.

Окрім того, відповідач зазначав, що в період з 10.01.2020 по 12.03.2020 вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачеві з урахування освіти останнього, кваліфікаційних вимог відсутні, оскільки була наявна вакантна посада лише головного юрисконсульта, вимогам до якої не відповідав позивач.

В силу кваліфікаційних вимог, а також беручи до уваги відсутність відповідних посад у штатному розписі, що могли бути запропоновані позивачеві з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду» ОСОБА_3 звільнено згідно з наказом КП «Київтранспарксервіс» від 12.03.2020 року № 30-к «Про припинення трудового договору».

Відповідач зазначав, що займана позивачем посада «Заступник начальника відділу паркування у Печерському районі Служби паркування» була єдиною у штатному розписі підприємства, внаслідок чого підстави для визначення переважного права позивача на залишення на роботі відсутні.

Крім того, протягом липня 2019 по березень 2020 на підприємстві поступово зменшилася чисельність працівників, у зв`язку з виробничою необхідністю та оптимізацією роботи підприємства на підставі ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, яка передбачає, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Вказане вище підтверджується штатними розписами підприємства за вказаний період, що затверджені наказами КП «Київтранспарксервіс» від 12.07.2019 № 61 та від 12.03.2020 № 13, що прийняті у відповідності до п. 8.4.8. Статуту КП «Київтранспарксервіс».

Також відповідач зазначав, що відповідно до п. 2.6 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на 2018-2021 роки працівник може бути звільнений лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він є. Разом із тим, ОСОБА_3 не є членом первинного профспілкою організації «КП «Київтранспарксервіс», заяви про вступ до профспілкової організації підприємства не писав, участі в діяльності профспілкової організації не брав, відповідні внески до організації не сплачував, що підтверджується розрахунковими відомостями щодо ОСОБА_3 . Таким чином, беручи до уваги ст. 43-1 КЗпП України, при звільненні позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України, згода виборного органу первинної профспілкової організації не потрібна.

Посилаючись на викладене представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

25.08.2020 року розгляд справи було відкладено на 19.11.2020 рок уу зв`язку із неявкою позивача.

19.11.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначав, що рішення про скорочення посади позивача було прийнято 12.03.2020 року, на підставі якого посада скорочувалась з 13.03.2020 року, тоді як позивача фактично звільнено було на один день раніше - 12.03.2020 року. Окрім того, представник позивача зазначав, що позивач був членом профспілки, проте його було незаконно звільнено з роботи відповідачем, а в подальшому поновлено судом на роботі. Позивач вважав, що його членство в профспілці було також поновлено, а обов`язок сплачувати профспілкові внески лежить на відповідачеві згідно з колективним договором.

Також представник позивача подав клопотання про витребування доказів, проти його представник відповідача заперечив.

19.11.2021 року розгляд справи було відкладено на 04.03.2021 року для витребування доказів та для отримання згоди профспілки або відмови на звільнення позивача з роботи в порядку ст. 43 КЗпП України.

08.12.2020 року від відповідача надішли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначав, що участь в профспілці є добровільною та позивач сам був зобов`язаний написати заяву про вступ до профспілки та сплачувати профспілкові внески. В даному випадку позивач не є членом профспілки з 2019 року.

18.02.2021 року від відповідача надішли додаткові докази по справі на виконання протокольної ухвали суду від 19.11.2020 року.

04.03.2021 року було оголошено перерву в розгляді справи до 20.05.2021 року для отримання згоди профспілки або відмови на звільнення позивача з роботи в порядку ст. 43 КЗпП України.

20.05.2021 року розгляд справи було відкладено на 13.08.2020 року для отримання згоди профспілки або відмови на звільнення позивача з роботи в порядку ст. 43 КЗпП України.

28.05.2021 року від первинної профспілкової організації КП «Київтранспарксервіс» надійшла відповідь про те, що з 12.12.2019 року по 12.03.2020 року ОСОБА_3 заяви про вступ до ППО КП «Київтранспарксервіс» не подавав. участі у діяльності профспілки не приймав, внески до профспілкової організації не сплачував.

13.08.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а також надішли письмові пояснення із доданими документами.

Проте додані докази до уваги судом не приймаються на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України з огляду на порушення строку та порядку подання доказів на стадії розгляду справи по суті без обґрунтування причин неможливості подання доказів у встановлений судом та законом строк.

13.08.2021 року розгляд справи було відкладено на 24.09.2021 року за клопотанням представника відповідача в порядку ст. 223 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача позовну заяву, з урахуванням поданих уточнень, підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, та просив у його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Частинами 1, 2 статті 49-2 КЗпП встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналіз зазначеної норми КЗпП надає підстави для висновку про те, що чинне законодавство про працю встановлює обов`язок роботодавця запропонувати працівнику при вивільненні іншу посаду відповідно кваліфікації та досвіду працівника, а оцінку зазначених факторів залишає на розсуд роботодавця.

Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що позивач працював в Комунальному підприємстві «Київтранспарксервіс» на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі Служби паркування комунального підприємства «Київтранспарксервіс».

На підставі наказу від 19.12.2019 року № 159-к позивача було поновлено на роботі на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.12.2019 року № 758/7333/17.

12 березня 2020 року на підставі наказу №30-к позивача було звільнено з роботи на підставі ч. 1 статті 40 КЗпП України.

Вказаному передував наказ відповідача № 3 від 10.01.2020 року про скорочення штату працівників та внесення змін до організаційної структури та штатного розпису КП «Київтранспарксервіс», а також наказ від 12.03.2020 року про внесення змін до штатного розпису КП «Київтранспарксервіс», яким скорочено лише одну посаду позивача з 13.03.2020 року.

10.01.2020 року позивача попереджено про наступне звільнення з 12.03.2020 року та повідомлено про відсутність вакантних посад відповідно до кваліфікації позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Позивач у позовній заяві зазначив, що він мав переважне право залишення на роботі, оскільки його трудовий стаж у КП становив більше 4 років.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (Правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-1264цс17).

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачеві на день звільнення, а саме 12.03.2020 року були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Не містять матеріали справи також підтверджень того, що на момент звільнення 12.03.2020 року на підприємстві були відсутні вакантні посади, які б в відповідали кваліфікації позивача.

Довідки про наявність вакантних посад станом на 10.01.2020 року, 03.02.2020 року та 12.03.2020 року відповідачем було подано під час розгляд справи по суті на завершальній стадії судового процесу 13.08.2021 року та на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України не були взяті судом до уваги.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11.12.2019 року № 758/7333/17 ОСОБА_3 було поновлено на роботі на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі служби паркування Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» з 20 березня 2017 року.

Вказаним рішенням встановлено, що відповідно до наказу № 414-к від 19 вересня 2016 року, позивача ОСОБА_3 прийнято на роботу в КП «Київтранспарксервіс» на посаду заступника начальника відділу паркування в Печерському районі служби паркування КП «Київтранспарксервіс».

При цьому було встановлено, що позивач був членом профспілки КП «Київтранспарксервіс» та 23 лютого 2017 року відповідачем було направлено лист до Профспілкової організації про надання згоди на звільнення члена профспілкової організації позивача, який Голова профспілки відмовився отримувати. За таких обставин, відповідно до ст. 43 КЗпП України вважається, що згода Первинної профспілкової організації КП «Київтранспарксервіс» отримана.

В подальшому, на підставі наказу від 19.12.2019 року № 159-к позивача було поновлено на роботі на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11.12.2019 року № 758/7333/17.

Разом із тим, оскільки позивач до свого поновлення після незаконного звільнення був членом профспілки КП «Київтранспарксервіс» та заяв про вихід із неї не писав, відповідач в силу п. 10.05 колективного договору, зобов`язаний був утримувати профспілкові внески та перераховувати їх на рахунок ППО КП «Київтранспарксервіс».

Таким чином, посилання відповідача та ППО КП «Київтранспарксервіс» з приводу того, що з 19.12.2019 року позивач не був членом профспілки та не потребувалась згода на його звільнення не заслуговують на увагу.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України було проведенню без дотримання вимог Кодексу законів про працю України.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву до уваги судом не приймаються, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині скасування наказу комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від 12 березня 2020 року №30-к та поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі Служби паркування комунального підприємства «Київтранспарксервіс».

Відповідно до ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. з) ст. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (надалі - Порядок) він застосовується для нарахувань у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 3 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються, зокрема, основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо).

Відповідно до ст. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із довідкою КП «Київтранспарксервіс» від 09.02.2021 року № 053/05-586, середньоденна заробітна плата позивача складає 417,56 грн.

Враховуючи, що час вимушеного прогулу з 12.03.2020 року по день ухвалення рішення складає 385 робочих днів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 160760,60 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України піддягає стягненню на користь Державного бюджету судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», третя особа директор Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» Німас Олександр Ярославович про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Скасувати наказ Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від 12.03.2020 року № 30-к про припинення трудового договору.

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника відділу паркування в Печерському районі Служби паркування Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» з 12.03.2020 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 160760,60 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Державного бюджету судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс»: 04073, м. Київ, вул. Копилівська, 67, корп. 10, .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення суду складено: 29.09.2021 року.