Справа № 323/2654/21
Провадження № 6/323/94/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 р. м.Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши заяву подання головного державного виконавця Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мякішевої Аліни Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2021 до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшло вказане подання, в якому порушується питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні № 65624015 з примусового виконання Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2020.

Подання обґрунтовується тим, що вказаним рішенням суду на ОСОБА_1 покладений обов`язок не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визначений спосіб спілкування ОСОБА_2 , яка батька, із вказаними дітьми, шляхом надання йому можливості безперешкодно спілкуватись з дітьми засобами інтернет-зв`язку ввечері кожного дня протягом 20 хвилини, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей, а також шляхом надання йому можливості безперешкодно спілкуватися з дітьми під час його перебування у місті Запоріжжі протягом одного тижня один раз на місяць у визначені дні та час у присутності матері за попередньою домовленістю, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей. Однак ОСОБА_1 не виконує вказаного рішення суду, не забезпечує спілкування батька з дітьми у згаданому режимі, посилаючись на небажання самих дітей спілкуватись з батьком через страх перед ним, викликаний попереднім насильством ОСОБА_2 по відношенню до їх матері, а також на можливе завдання таким спілкуванням шкоди психічному здоров`ю дітей.

На думку державного виконавця, такі дії боржника ОСОБА_1 є ухиленням від виконання рішення суду, яке було ухвалене з урахуванням посилань боржника на обставини, якими вона обґрунтовує невиконання рішення, і які були визнані такими, що не можуть бути підставою для ненадання батьку можливості спілкуватись з дітьми.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець для розгляду подання не з`явився, подавши заяву про проведення розгляду без його участі.

Фіксування судового процесу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для його задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

З наведеного випливає, що такий захід може бути застосований за наявності двох умов:

1)факт ухилення боржника від виконання рішення суду;

2)у разі невжиття такого заходу виконання рішення суду може бути значно утрудненим або неможливим.

Оскільки у поданні порушується питання про обмеження боржника у свободі пересування, при його вирішенні суд має враховувати положення та практику застосування Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція)

Так, статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції встановлено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Наведена норма Конвенції кореспондує положенням статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Таким чином, обмеження свободи пересування не становитиме порушення, якщо воно відповідало критеріям «трискладового тесту» здійснювалося згідно із законом (тобто якщо певний захід має підґрунтя в національному законодавстві), переслідувало одну чи декілька легітимних цілей, передбачених у ст. 2 Протоколу № 4, та не порушувало справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та права окремої особи (тобто було необхідним у демократичному суспільстві).

Як випливає з матеріалів подання, невиконання рішення суду обумовлено не тільки поведінкою самого боржника, а й позицією самих дітей, про спілкування з якими було ухвалене рішення.

Матеріали подання не містять жодного доказу, що боржник має намір ухилитись від виконання рішення суду шляхом виїзду за межі України, а також що невжиття такого заходу, як тимчасова заборона на виїзд за межі України, призведе до утруднення чи неможливості виконання вказаного рішення суду.

Суд виходить з того, що тимчасова заборона на виїзд за межі України має застосовуватись у виключних випадках, і не повинна розглядатись як міра відповідальності чи засіб тиску на боржника.

Крім того, з урахуванням обставин справи, суд зауважує, що належне виконання рішення суду в даному випадку залежить від багатьох факторів: режим дня дітей, стан їх здоров`я, їх власне ставлення до батька, наявність у боржника матеріальної бази для забезпечення інтернет-зв`язку тощо.

Відтак, у разі задоволення подання боржник буде обмежена у свободі пересування на невизначений час, а скасування цієї заборони буде залежати не лише від її поведінки. Більше того, у свободі пересування будуть обмеженІ і діти боржника, оскільки без матері вони не зможуть виїхати за межі України навіть у разі необхідності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що застосування до боржника тимчасової заборони на виїзд за межі України не буде відповідати законній меті та вимогам дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та правами окремої особи, а тому подання не може бути задоволене.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 259-261, 441 ЦПК України, суду

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання головного державного виконавця Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мякішевої Аліни Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні № 65624015 з примусового виконання Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2020, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв