Провадження № 2/643/490/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, представника позивача Хоміч А.А., представника відповідача Скриннік ІА., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (далі - відповідач) на свою користь заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 317786,42 грн.

В обґрунтування зазначено, що між відповідачем та АТ «Райфайзен Банк Аваль» 14.08.2006 року укладений кредитний договір № 014/02/3-1303-06, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 49000,00 доларів США зі сплатою 14% річних. 28.12.2018 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого АТ «Райфайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Оксі Банк», а ПАТ «Оксі Банк» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 28.12.2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з відповідача, на 07.11.2019 року становить 1139034,71 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 720625,36 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 330096,87 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 88312,47 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути 3 % річних в розмірі 64916,00 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 252870,42 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2019 року (суддя Логвінов А.О.) відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.04.2020 року (суддя Крівцов Д.А.) справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

31.01.2020 до суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Скриннік І.А., в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що 28.12.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладений договір про відступлення прав за договором застави, згідно якого первісний кредитор відступає та передає, а новий заставодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному заставодержателю за договорами застави, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами. Таким чином, предметом договору є відступлення прав за договорами застави, а не прав вимоги за кредитними договорами. АТ «Райффайзен Банк Аваль» не передавав ПАТ «Оксі Банк» право вимоги за кредитним договором, тому ПАТ «Оксі Банк» не міг передати право вимоги будь-яким іншим особам, у тому числі ТОВ «Вердикт Капітал». Таким чином, відповідач не порушував будь-яких прав та інтересів позивача. Крім того, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року встановлено, що сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 233500,92 грн. Таким чином, нарахування 3% річних та пені, виходячи із суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 720625,36 грн., є неправомірним та не відповідає обставинам справи, які встановленні в зазначеному рішенні суду.

Від представника позивача 13.02.2020 року надійшла відповідь на відзив, в якій він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

Представником відповідача 20.02.2020 року подані заперечення, в яких останній зазначає, що нормами законодавства не передбачено стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Також 20.02.2020 року представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності.

04.03.2020 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких він просить подані представником відповідача заперечення та заяву про застосування строків позовної давності відхилити у зв`язку з необґрунтованістю, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові та інших заявах по суті справи, підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, викладених в заявах по суті справи.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

14.08.2006 року між АППБ «Аваль» та відповідачем укладений кредитний договір № 014/02/3-1303-06, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 49000,00 доларів США строком до 14.08.2011 року та зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом (далі - Кредитний договір).

28.12.2018 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення прав вимоги № 114/69, з додатку до якого вбачається, що відступлене в тому числі право вимоги до відповідача.

З договору про відступлення права вимоги від 28.12.2018 року, укладеного між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», та додатку № 1 до нього вбачається, що ПАТ «Оксі Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року, ухваленим у цивільній справі № 2-9187/10, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/02/3-1303-06 від 14.08.2006 року в сумі 252560,49 грн.

З мотивувальної частини зазначеного рішення вбачається, що згідно вказаного рішення стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 25515,98 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 2049,74 долара США, пеню в розмірі 359,51 долар США, всього - 31925,23 долара США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2010 складає 252560,49 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, наежних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми в розмірі 64916,00 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 252870,42 грн., всього - 317786,42 грн.

Також представником позивача було зазначено, що 3 % річних та пеня позивачем були нараховані на заборгованість, розмір якої визначений наступним чином: доларовий еквівалент заборгованості, яка стягнута згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року, було конвертовано в національну валюту України станом на 07.11.2019 року.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо безпідставності такого розрахунку заборгованості з огляду на таке.

З моменту набрання законної сили рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року, зобов`язання відповідача щодо повернення кредиту та сплати інших платежів, передбачених кредитним договором, яке було виражене у доларах США, перетворилось на зобов`язання щодо сплати коштів в національній валюті України згідно вказаного рішення.

Враховуючи наведене, у позивача були відсутні підстави для перерахунку зобов`язання відповідача щодо сплати грошових коштів в національній валюті України, що виникло на підставі вказаного вище рішення суду, на зобов`язання у доларах США, та подальшої конвертації отриманої суми у національну валюту України, але вже станом на 07.11.2019 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач мав право на нарахування 3 % річних від простроченої суми, яка була стягнута згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року, а саме від суми в розмірі 252560,49 грн.

Вирішуючи питання щодо строку, за який підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми, суд керується таким.

Відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску позовної давності.

До суду з даним позовом позивач, згідно відміток підприємства «Укрпошта» на поштовому конверті, звернувся 29.11.2019. В позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість станом на 07.11.2019 року.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 29.11.2016 року по 07.11.2019 року, а саме за 1073 дня, в розмірі 22273,76 грн.

У стягненні 3 % річних від простроченої суми, що нараховані до 29.11.2016 року, суд відмовляє у зв`язку із спливом позовної давності.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 252870,42 грн., суд керується таким.

Посилання представника позивача на п. 10.2 Генеральної кредитної угоди № 525 від 14.08.2006 року як на підставу для нарахування пені, судом відхиляються з наступних підстав.

Пунктом 10.2 Генеральної кредитної угоди № 525 від 14.08.2006 року, укладеної між АППБ «Аваль» та відповідачем, передбачено, що за порушення строків повернення кредитів, відсотків за користування кредитами, відповідач сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми наданого кредиту за кожний день прострочення.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Оскільки рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року достроково задоволено вимоги банку щодо всієї суми заборгованості, то невиконання відповідачем зазначеного рішення, виходячи з вказаних вище висновків Великої Палати Верховного Суду, не може бути підставою для нарахування пені за кредитним договором.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у позовних вимогах щодо стягнення пені.

Оцінюючи інші доводи і аргументи сторін та їх представників, викладені в заявах по суті справи та висловлені під час судового засідання, а також інші надані сторонами докази, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Оцінюючи доводи представника відповідача відносно того, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.12.2020 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про заміну сторони у справі правонаступником, суд керується таким.

Як вбачається з наданої представником відповідача копії ухвали Московського районного суду м. Харкова від 16.12.2020 року, ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з заявою, в якій просило замінити стягувача правонаступником у вказаному вище рішенні Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року. Судом відмовлено у вказаній заяві.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, відмова обґрунтована недоведеністю факту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року.

Таким чином, судом під час постановлення ухвали від 16.12.2020 року не надавалась оцінка обставинам відступлення права вимоги, зокрема не робився висновок щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача.

Враховуючи наведене, суд не може визнати вказану вище ухвалу такою, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог, зокрема такою, якою встановлено відсутність у позивача права вимоги до відповідача.

Оцінюючи довідку АТ «Райфайзен Банк Аваль» від 16.01.2020 року, згідно якої у ОСОБА_1 відсутня кредитна заборгованість, суд керується таким.

Судом встановлено, що право вимоги до відповідача щодо сплати заборгованості, АТ «Райфайзен Банк Аваль» було відступлене на користь інших осіб.

Враховуючи наведене, факт відсутності у відповідача кредитної заборгованості перед АТ «Райфайзен Банк Аваль», не свідчить про необґрунтованість позовних вимог, оскільки всі зобов`язання, пов`язані із сплатою зазначеної заборгованості, були відступлені позивачу.

Відповідачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів виконання ним рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2010 року, та, таким чином, не спростовано доводи позивача щодо наявності заборгованості, яка виникла на підставі зазначеного рішення.

Враховуючи наведене, суд відхиляє вказані вище доводи і аргументи відповідача.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 334,11 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , грошові кошти в розмірі 22273,76 грн. (двадцять дві тисячі двісті сімдесят три гривні сімдесят шість копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , понесені останнім судові витрати в розмірі 334,11 (триста тридцять чотири гривні одинадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов