Провадження № 22-ц/824/9513/21 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 вересня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що 11 серпня 2014 року на автодорозі Львів-Краковець у с.Наконечне Перше Яворівського району Львівської області сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув її чоловік ОСОБА_2 . Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_3 , який керуючи автомобілем марки «Mercedes» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого її чоловік ОСОБА_2 , який був пасажиром автомобіля «Mercedes», внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вказувала, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 була застрахована за полісом міжнародної системи автомобільного страхування «зелена карта» № PL/37/0059695, виданим TUW «TUZ» (республіка Польща). 13 січня 2015 року вона звернулась до МТСБУ, яке є відповідповідальним за відшкодування шкоди за полісом «зелена карта»,із заявою про здійснення страхової виплати та відшкодування моральної шкоди, однак відповідач листом від 13 лютого 2015 року відмовив їй у страховому відшкодуванні, посилаючись на те, що винуватець ДТП ОСОБА_3 добровільно відшкодував потерпілим заподіяну шкоду. Позивач не погодившись з такою відмовою звернулась до Яворівського районного суду Львівської області, який своїм рішенням від 07 квітня 2020 року задоволив її вимоги частково і стягнув на її користь встановлену законом максимальну суму відшкодування у розмірі 100000 грн., яке відповідач 14 травня 2020 року перерахував на її рахунок. Вважає, що МТСБУ порушило строки здійснення страхового відшкодування, яке мало бути виплачене ще в лютому 2015 року, а тому відповідач має сплатити передбачену

- 2 -

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пеню, а також інфляційні втрати і 3 % річнах на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

У зв`язку з наведеним просила стягнути з відповідача на її користь пеню за період із 14 лютого 2015 року по 14 травня 2020 року у розмірі 185139,91 грн., інфляційні у розмірі 204210,51 грн. та 3 % річних у розмірі 15756,16 грн., а також витрати на правничу допомогу.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 9777,12 грн., інфляційні витрати у розмірі 99390 грн. та 3% річних у розмірі 15744,92 грн., а всього 124912,04 грн., а також 2000 грн. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач МТСБУ подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на незаконність і необгрунтованість рішення, порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про безпідставність відмови МТСБУ у виплаті позивачці страхового відшкодування та неврахування обставин встановлених у кримінальній справі. Вважає, що така відмова базується на нормах закону, оскільки відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з огляду на встановлені у вироку першої та апеляційної інстанції щодо винуватця ДТП ОСОБА_3 обстаивни щодо добровільного відшкодування шкоди, а тому на підставі ст.599 ЦК України зобов`язання є припиненим, а подвійне відшкодування не передбачено законом. Судом невірно враховано рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року, оскільки при розгляді цієї справи винуватець ДТП ОСОБА_3 подав заяву, що шкоди потерпілій не відшкодував, зазначивши протилежні обставини, ніж встановлені у кримінальній справі. Окрім того, згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику ( МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Позивачка звернулася до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування 05 травня 2020 року, рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року набрало законної сили 08 травня 2020 року, а 14 травня 2020 року відповдіач провів виплату, що свідчить про правомірність його дій.

Позвачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 30 червня 2021 року направлена згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу її представника адвоката Ікавого М.Р., що стверджується повідомленням про її доставлення.

В суді апеляційної інстанції представник МТСБУ адвокат Патрик Г.Г. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва як незаконне.

Позивачка ОСОБА_1 та її редставник адвокат Ікавий М.Р. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу адвоката Ікавого М.Р. судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на

- 3 -

засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 серпня 2014 року на автодорозі Львів-Краковець в районі 53 км + 200 м у с.Наконечне Перше Яворівського району Львівської області сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 .

Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_3 , який керуючи автомобілем марки «Mercedes» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого пасажир автомобіля «Mercedes» ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Загиблий ОСОБА_2 був чоловіком позивачки та батьком її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 була застрахована за полісом міжнародної системи автомобільного страхування «зелена карта» № PL/37/0059695, виданим TUW «TUZ» (республіка Польща).

13 січня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ, яке є гарантом відшкодування шкоди на території України за полісом «зелена карта», із заявою про здійснення страхової виплати та відшкодування моральної шкоди.

Моторне (транспортне) страхове бюро України листом № 8/3-03/4383 від 13 лютого 2015 року у виплаті страхового відшкодування відмовило, у зв`язку з тим, що відповідно до вироку Апеляційного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року винуватець ДТП ОСОБА_3 добровільно відшкодував потерпілим заподіяну шкоду.

Позивачка оскаржила до суду відмову МТСБУ у виплаті страхового відшкодування. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на її користь максимально передбачену законом суму відшкодування у розмірі 100000 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 1479731 від 14 травня 2020 року МТСБУ перерахував на користь ОСОБА_1 100000 грн., які згідно з випискою з банківського рахунку від 03 липня 2020 року зараховані на рахунок позивачки.

Наведені обстаивни підтверджуються наявними у справі доказами та не заперечуються сторонами.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 , внаслідок винних дій якого позивачці завдано шкоди, станом на час ДТП була забезпечення полісом міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта», а відтак у МТСБУ виникло деліктне

- 4 -

зобов`язання щодо виплати позивачці страхового відшкодування на підставі закону.

Оскільки МТСБУ без законних підстав не здійснило виплату страхового відшкодування за зверненням позивачки, то має місце прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, у зв`язку з чим відповідач несе відповідальність у вигляді сплати обумовленої законом пені, інфляційних втрат і 3 % річних.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до п.40.1 ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Згідно п.п.«б» п.41.2 ст.41 вказано Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Відповідно до п.35.1 ст. цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п.36.2 ст.36 цього Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно п.36.5 ст.36 цього Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Великою Палатою Верховного Суду у цілому ряді постанов, зокрема від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, та від 15 травня 2019 року у справі № 331/5054/15-ц та від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 сформульовано правовийвисновок, що у ст.625 ЦК України визначені загальні

- 5 -

правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до роз`яснень у п.21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК).

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц та від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц, де Верховний Суд вказав, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, зобов`язаний сплатити суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Судом першої інстанції встановлено, що має місце безпідставна відмова відповідача у виплаті позивачці страхового відшкодування у розмірі 100000 грн., що стверджується рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року в справі № 460/3487/15-ц.

З огляду на встановлені по справі обставини та вимоги закону, висновки суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки пені, інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання грунтуються на законі і є правильними.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про безпідставність відмови МТСБУ у виплаті позивачці страхового відшкодування за її заявою від 13 січня 2015 року та неврахування ним обставин встановлених у кримінальній справі, де у вироках судів першої та апеляційної інстанції встановлені обставини щодо добровільного відшкодування шкоди, винуватем ДТП ОСОБА_3 , що у свою чергу свідчить про припинення зобов`язання на підставі ст.599 ЦК України колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, у вироках йдеться про добровільне відшкодування винуватцем ДТП завданого збитку, однак не йдеться ні про розмір відшкодованого збитку, ні про те, які саме збитки відшкодовані.

По-друге, зобов`язання припиняється добровільним виконанням на підставі ст.599 ЦК України, чого в даній праві не встановлено.

По-третє,рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року в справі № 460/3487/15-ц, яким задоволено вимоги позивачки частково,встановлено, що має місце безпідставна відмова відповідача у виплаті позивачці страхового відшкодування в розмір 100000 грн.

Згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів вважає, що ніякої суперечності між рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року та вироками судів щодо ОСОБА_3 не мається з викладених вище підстав.

- 6 -

Це ж стосується посилань скаржника на невірне врахування судом рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року, оскільки при розгляді цієї справи винуватець ДТП ОСОБА_3 подав заяву, що шкоди не відшкодовував, зазначивши протилежні обставини, встановлені у кримінальній справі, які є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику ( МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, а оскільки позивака звернулася до МТСБУ із заявою 05 травня 2020 року, рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 квітня 2020 року набрало законної сили 08 травня 2020 року, а 14 травня 2020 року відповідач провів виплату, що свідчить про правомірність його дій, надумані та безпідставні.

В даному випадку відповідач помилково ототожнює розгляд справи щодо ДТП, яке включає встановлення винуватця, та розгляд справи щодо відмови у здійсненні страхової виплати.

Справа щодо ДТП розглянута у кримінальному провадженні, встановлено винну у ДТП особу, визначено ступінь його вини та призначено покарання, а тому подача позивачкою заяви від 13 січня 2015 року про відшкодування після ухвалення судами першої та апеляційної інстанції вироків, є правмірною, бо розгляд справи щодо ДТП станом на 13 січня 2015 року вже закінчено.

У свою чергу розгляд Яворівським районним судом Львівської області справи за позовом позивачки до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування не є розглядом справи про ДТП, як помилково вважає відповідач, а тому перебіг строку не зупиняється.

Водночас, колегія суддів не може повністю погодитися із визначеним судом розміром інфляційних втрат і 3 % річних, яка підлягають стягненню із МТСБУ на користь позивачки, з наступних міркувань.

Обраховуючи інфляційні втрати і 3 % річних, суд погодився із доводами позивачки, що моментом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання є наступний день за днем відмови, що є помилковим.

Суд не врахував приписи п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка покладає на страховика (МТСБУ) обов`язок провести виплату страхового відшкодування або відмови у її виплаті не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Тобто законом чітко встановлений строк виплати, недотримання якого буде свідчити про прострочення.

З урахуванням того, що позивачка звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування 13 січня 2015 року, відповідач був зобов`язаний провести відповідну виплату у строк до 13 квітня 2015 року, після чого має місце прострочення грошового зоов`язанні.

Отже, початком строку просторочення є 13 квтня 2015 року. Неправильне визначення початку перебігу потягло невірне визначення інфляційних втрат і 3 % річних.

Щодо пені, то з урахуванням застованої судом за заявою відповідача річної позовної давності до пені за останній рік до звернення до суду, то початок перебігу не має правового значення, а тому пеня визначена вірно за останній рік.

При цьому, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга МТСБУ не містить доводів щодо незаконності рішення в частині обрахунку інфляційних втрат та 3 % річних за ч.2 ст.625 ЦК України, проте, перевіряючи законність судового рішення за апеляційною скаргою, колегія суддів керується наступним.

- 7 -

Відповідно до приписів ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, дана норма покладає на суд прямий обов`язок вирішити справу у відповідності із приписами норм матеріального права незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме - п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів згідно ч.4 ст.367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою дотримання вимог закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає зміні.

З урахуванням встановлених по справі обставин колегія суддів стягує на користь позивачки за період із 13 квітня 2015 року по 14 травня 2020 року інфляційні втрати у розмірі 70900 грн. та три проценти річних у розмірі 15268,20 грн., а всього з урахуванням пені у розмірі 9777, 12 грн., стягує 95945,32 грн.

В іншій частині щодо судових витрат рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року залишає без змін.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року змінити, стягнувши із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 9777,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 70900 грн. та три проценти річних у розмірі 15268, 20 грн., а всього стягнути 95945 гривень 32 коп.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: