Справа № 930/542/21
Провадження №2/930/397/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 року м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Царапори О.П.

за участі секретаря судових засідань Дуба В.Г.

представника позивача Поліщука Т.В

представника відповідача Ткача Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирів в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ

Виклад позиції позивача.

05.07.2017 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н і відповідачу було відкрито кредитний рахунок.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК».

Відповідач підписав заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приват банк», які були йому надані для ознайомлення у письмовій формі.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або іншим стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 525, 526, 629,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав в результаті чого станом на 15.02.2021 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 183632,65 гривень, що включає в себе:

- 144010,30 грн. - заборгованість за кредитом;

- в т.ч. 92387,18 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита;

- 51623,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 6624, 46 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 32997, 89 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

- 0,00 грн. - нарахована пеня;

- 0,00 грн. - нараховано комісії;

За таких підстав Банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подавав.

Представник відповідача із зазначеним позовом не погоджується та вважає його безпідставним, необгрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку із його недоведеністю з наступних підстав.

Подав до суду письмові пояснення відповідно до яких зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі не містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) і зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим, а тому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.,

Заяви, клопотання позивача, відповідача

Представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Поліщук Т.В., що діє за довіреністю № 3718-К-О від 22.03.2021 року , разом з позовною заявою надіслав до суду клопотання в якому остання просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та клопотання про огляд веб-сайту.

Від представника відповідача Ткача Ю.А., що діє на підставі ордеру серії ВН № 097039, надійшли письмові пояснення по справі.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 11.03.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та роз`ясненно сторонам процесуальні права учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов.

Судом 09.03.2021 року здійснювався запит до відділу УДМС України у Вінницькій області з метою встановлення місця проживання відповідача, а також до органу виконавчої влади, тому ухвалу суду від 11.03.2021 року було разом з копією позовної заяви, додатками до неї , повісткою про виклик до суду направлено на адресу відповідача.

Згідно здійсненого запиту до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Вінницькій області відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач відзив на позов до суду не подав, хоча обізнаний, що в провадженні суду наявна вказана справа .

Ухвалою від 23.06.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку 05.07.2017 року з метою отримання кредиту у зв`язку з чим між сторонами склалися договірні кредитні відносини. Форма укладеного договору надання банківських послуг відповідачу була між сторонами дотримана, оскільки такий договір є публічним, і відповідач шляхом подання та підписання 05.07.2017 року Анкети-Заяви приєднався до усіх діючих на момент укладення договору Умов та Правил обслуговування клієнтів, а також до Тарифів за кредитними картками та своїм підписом у заяві засвідчив про взяті на себе зобов`язання виконувати всі Умови публічного договору про надання банківських послуг. Посилаючись на положення статей 627-630, 634 ЦК України, представник позивача вказує, що Заява про приєднання до Умов та Правил разом з Тарифами, затвердженими АТ КБ "ПРИВАТБАНК" , які розміщені на офіційному вебсайті та час від часу оновлюються, складають між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг з використанням кредитних карток, що є кредитним договором, при укладанні якого сторони, в тому числі відповідач, були вільними.

Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань перед банком в редакції Умов та Правил,яка почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12,сторони дійшли згоди а саме починаючи з 181- го дня ОСОБА_1 порушуючи Умови та правила на погашення кредиту зобов`язувався сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України були встановлені за домовленістю у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 74,4% для преміальних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.

У зв`язку з порушенням договірних зобов`язань перед Банком ОСОБА_1 допустив заборгованість, яка станом на 15.02.2021 року складає 183632,65 гривень. Тому представник позивача вважає, що вимоги банку є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що відповідно до укладеного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 144010,30 грн., проте згідно із довідкою «Про зміну умов кредитування та обслуговування» картки кредитний ліміт (тіло кредиту) 19.06.2019 року було встановлено у розмірі 137 000,00 грн.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту від 19.06.2019 року, в якому зазначено основні умови кредитування, відсоткова ставка та порядок нарахування відсотків за невиконання взятих на себе зобов`язань, чітко зазначено, що ця інформація, стосовно умов кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту зберігає чинність та є актуальною до 04.07.2019 року.

За таких обставин неможливо встановити правильність нарахування відсотків чи заборгованості, а саме за які періоди та на яку саме суму вони були нараховані, що ставить під сумнів розрахунок заборгованості із збільшенням тіла кредиту на 7010,30 грн, та на підставі чого, якщо умови кредитування були актуальними тільки до 04.07.2019 року, Банк продовжував та нараховував відсотки до 15.02.2021 рік.

Окрім того, відповідно до виписки банку, що свідчить про рух коштів, представник відповідача вказав, що це є первинним фінансово-бухгалтерським документом, 19.06.2019 року з Приміткою «Встановлення кредитного ліміту 137 000,00 грн.» встановлено кредитний ліміт на картку № НОМЕР_1 , яку відповідач не отримував і докази видачі відповідачу такої карти відсутні та не відповідають поданій Банком як доказ довідці «Про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_1 » так як кредитний ліміт встановлено саме на картку НОМЕР_2 .

Також представник відповідача зазначив, що відповідно до довідки «Про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_1 » 17.03.2020 року кредитний ліміт було зменшено до 133 918,97 грн., а 08.12.2020 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. Але банк продовжував нараховувати відсотки за користуванням кредитними коштами на суму 144010,30 грн. по 15.02.21 року.

А тому на думку представника відповідача докази які б підтверджували факт видачі кредиту відповідачу ОСОБА_1 у вигляді встановлення кредитного ліміту відсутні та банком на огляд відповідача чи суду не надані.

Окрім того з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити картку. Проте вказана анкета-заява не містить будь-яких даних про видачу саме кредитної картки, строку її дії, а також в анкеті-заяві не зазначена відсоткова ставка за користування кредитними коштами та відсутня сума бажаного кредиту та докази його видачі.

Крім того, роздруківка із сайту АТ КБ «ПриватБанк» не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

З огляду наведеного представник відповідача вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови кредитування та витяг з Умов та правил у будь - яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тому з урахуванням даних обставин та без наданих підтверджень з боку позивача про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов та правил не можна розцінюватися як стандартну (типову) форму, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, представник вважає заявлені вимоги необґрунтованими та безпідставними, а позов таким що не підлягає до задоволення. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

05.07.2017 року ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківського обслуговування, ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua, зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Банку www.privatbank.ua. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту роз`яснено і зрозуміло, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування ним отримано.

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 05.07.2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ ПриватБанку, яка підписана відповідачем, розрахунки заборгованості за договором №б/н від 05.07.2017 року, довідки про видані картки та зміну умов кредитування, паспорт споживчого кредиту від 19.06.2019 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, а також не засвідчений у встановленому порядку витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно із наданого Банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 05.02.202021 року складає 183632,65 грн, з яких:

- 144 010,30 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), в тому числі: 92387,18 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 21 623,12 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

6624,46 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

32997,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із заяви позичальника від 05.07.2017 року, в них відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15), доводиться матеріалами справи і не спростовано позивачем.

За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені), поданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

На підставу своїх доводів Банк зазначає, що відповідно до укладеного договору Відповідач отримав кредит у розмірі 144010,30 грн., проте згідно із довідкою «Про зміну умов кредитування та обслуговування» картки кредитний ліміт (тіло кредиту) 19.06.2019 року було встановлено у розмірі 137 000,00 грн., тобто значно менше ніж зазначено Банком.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту від 19.06.2019 року, в якому зазначено основні умови кредитування, відсоткова ставка та порядок нарахування відсотків за невиконання взятих на себе зобов`язань, чітко зазначено, що ця інформація, стосовно умов кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту зберігає чинність та є актуальною до 04.07.2019 року, дивлячись на цю інформацію неможливо встановити правильність нарахування відсотків/заборгованості, за які періоди та на яку саме суму, що ставить під сумнів розрахунок заборгованості із збільшенням тіла кредиту на 7010,30 грн, та на підставі чого, якщо умови кредитування були актуальними тільки до 04.07.2019 року, Банк продовжував нараховував відсотки до 15.02.2021 рік.

Також слід зазначити, що відповідно до довідки «Про зміну умов кредитування та обслуговування картки оформленої на ОСОБА_1 » 17.03.2020 року кредитний ліміт було зменшено до 133 918,97 грн., а 08.12.2020 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн. Наведене ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості, адже банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами на суму 144010,30 грн. по 15.02.21 р., що взагалі не відповідає дійсності.

З огляду наведеного, докази які б підтверджували факт видачі кредиту ОСОБА_1 у вигляді встановлення кредитного ліміту відсутні та банком не надані.

З копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити картку. Проте вказана анкета-заява не містить будь-яких даних про видачу саме кредитної картки, строку її дії, а також в анкеті-заяві не зазначена відсоткова ставка за користування кредитними коштами та відсутня сума бажаного кредиту та докази його видачі. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Норми права які застосовує суд, мотиви їх застосування

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За приписом ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ч.ч.1,2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із заяви позичальника від 05.07.2017 року, в них відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, порядку погашення заборгованості а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За правилом ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, а тому і відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору»

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Висновки суду

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, та відповідно, перевірити розмір нарахованих сум боргу, суду не вбачається можливим, оскільки розрахунок заборгованості та анкета-заява, які додані до позову не містять жодних даних щодо підтвердження користування відповідачем кредитними коштами у зазначених Банком розмірах, тому слід дійти висновку про достатність підстав для відмови у задоволені позову.

Розподіл судових витрат

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2754,49 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, сплачений судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст.15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552,1049,1050, 1054,1055 ЦК України, та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76 - 81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк", представника позивача Гребенюк Олександр Сергійович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немирівський районний суд, Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет.

Повний текст рішення виготовлено 24.09.2021 року.

Суддя: О.П. Царапора