ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5927/21 Справа № 208/912/17 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
27 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк
на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання угоди нікчемною та кредитного договору припиненим, -
У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", найменування якого змінено на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з уточненим, 22 травня 2019 року, позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що між ними та відповідачем ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 06 жовтня 2014 року, за умовами якої ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 22 719,50 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на запропоновані умови та правила. Відповідач належним чином умови договору не виконала,в зв`язку з чим станом на 24 квітня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 68 079,38 грн, яка складається з 21 853,49 грн заборгованість кредитом; 17 895,30 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 23 172,26 грн заборгованість за пенею; 5 158,33 грн штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
Тому позивач просив суд стягнути з відповідача виниклу заборгованість та судовий збір.
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання угоди нікчемною та кредитного договору припиненим.
Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року з неї стягнуто заборгованість за вказаним договором. Проте під час укладання генеральної угоди її не було повідомлено про наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що банк ввів її в оману, так як фактично вимагає подвійне стягнення заборгованості, яка виникла з одного зобов`язання. У зв`язку із чим вона звернулась до позивача про розірвання генеральної угоди, де її запевнили, що заява буде розглянута, тому вона продовжувала виконувати рішення суду про стягнення заборгованості за основним договором. На даний час заборгованість за кредитним договором виплачена в повному обсязі, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2018 року.
Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням АТ КБ "ПриватБанк" звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права в частині вирішення їх позовних вимог, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що неповне з`ясування обставин справи призвело до ухвалення незаконного рішення, оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню належним чином.
16 червня 2021 року ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк", в якому просить апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 06 жовтня 2014 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт.
Відповідно до умов вказаної угоди відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку у розмірі 22 719,50 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Як вбачалося з вимог позивача відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та витратами відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 24 квітня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 68 079,38 грн, яка складається з 21 853,49 грн заборгованість кредитом; 17 895,30 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 23 172,26 грн заборгованість за пенею; 5 158,33 грн штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні 08 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» була підписана заява, відповідно до умов якої відповідачу було наданий кредит у розмірі 3 500 грн.
Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року по справі № 208/2973/14 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриваБанк» заборгованість за кредитним за кредитним договором № б/н від 08 серпня 2005 року в розмірі 14 446,29 грн та 243,60 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору.
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28 грудня 2018 року Заступника начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Присяжної К.В. виконавчий лист № 208/2973/14 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 14 446, 29 грн надсилається суду як фактично виконаний, заборгованість з пенсії боржника утримана в повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе обов`язки за кредитним договором від 08 серпня 2005 року виконала в повному обсязі, тому зобов`язання є припиненим. Банк використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом в 2014 році про стягнення заборгованості. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено та не надано суду будь-яких доказів того, що Генеральна угода "Про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання банківського продукту кредитних карт" від 06 жовтня 2014 року є нікчемною, оскільки відповідач під час її підписання ознайомилась з її положеннями, погодилась з ними, будь-яких зауважень не робила, чим прийняла на себе обов`язки, що випливають з умов угоди.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній АТ КБ "ПриватБанк" частині виходячи з наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 06 жовтня 2014 року, сторони (АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 ) домовилися про реструктуризацію заборгованості, а саме, узгодили зменшити розмір заборгованості по Договору 1, виниклий в період з дати надання займодавцю кредиту, а саме: відсотки на 2 810,67 грн, комісію на 0,0 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 0,00 грн. (п. 1.1.1. Генеральної угоди).
Згідно підпункту 1.1.2. заборгованість по договору 1 складає 12 032,24 грн.
Разом з позовною заявою АТ КБ ПриватБанк надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 06 жовтня 2014 року станом на 27 листопада 2016 року.
З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення ОСОБА_1 виконане (а.с.134).
Доказів того, що 06 жовтня 2014 року відповідачу надавались кредитні кошти, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.
Доводи апеляційної скарги вказаних фактів не спростовують.
Доводи апеляційної скарги про те, що Генеральна угода є окремим кредитним договором та не має жодного відношення до будь-яких раніше укладених між банком та ОСОБА_1 договорів є хибними та спростовуються самою Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 06 жовтня 2014 року.
Інші доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
В частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 рішення не оскаржувалось та колегією суддів не перевірялось.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржувані банком частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк - залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року - залишити без змін. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий: Т.Р. Куценко Судді: Е.Л. Демченко
М.О. Макаров