справа № 208/1036/21
№ провадження 2/208/1097/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, у жовтні 2020 р. він звернувся до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» з вимогою в отриманні нового карткового рахунку банку, але йому було відмовлено в обслуговуванні на підставі п.2.1.4.51.2 умов договору. З телефонної розмови АТ КБ «Приватбанк» за номером 3700 оператор повідомив що відмовляє у відкритті карткового рахунку. Карту на якій є грошові кошти, але він нею не користується з 2017 року було втрачено та номер карткового рахунку йому не відомо.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на прив`язаному до рахунку ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», шляхом розблокування та відновлення видаткових операцій за цим рахунком; зобов`язати відповідача укласти із ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , договір банківського рахунку на оголошення банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., та судовий збір.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Ухвалою суду 15 квітня 2021 року відкрито провадження по справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що у жовтні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» з вимогою в отриманні нового карткового рахунку банку, але йому було відмовлено в обслуговуванні на підставі п.2.1.4.51.2 умов договору. З телефонної розмови АТ КБ «Приватбанк» за номером 3700 оператор повідомив що відмовляє у відкритті карткового рахунку.

Як встановлено в судовому засіданні саме з жовтня 2020 року між сторонами виникли правовідносини щодо перешкоду в укладанні договору ними.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка, банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

За змістом статті 633 ЦК України (частини перша-четверта) публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 статті 7 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346) встановлено, що поточний рахунок - це рахунок, який відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (підпункт 7.1.5 пункту 7.1 статті 7 Закону № 2346).

Згідно з пунктом 15 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, (далі - Інструкція НБУ № 492), банки відкривають рахунки юридичним особам - нерезидентам та представництвам юридичних осіб - нерезидентів в Україні (включаючи представництва іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції на території України) за умови подання копії документа про їх взяття на облік у контролюючому органі. Ця вимога не поширюється на кореспондентські рахунки, що відкриваються банкам-нерезидентам у банках України.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пункт 6 ст.2 Інструкції НБУ № 492).

Відповідно до ст.ст.5, 6, 7 Інструкції НБУ № 492 Клієнти мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської/підприємницької/інвестиційної/незалежної професійної діяльності/діяльності, яка не пов`язана з підприємницькою, і власних потреб.

Клієнт для відкриття рахунку подає до банку документи, які на час їх подання мають бути чинними (дійсними) та їх оформлення має відповідати вимогам законодавства України.

Пункт 5 розділу I в редакції Постанови Національного банку № 162 від 27.12.2019\

6. Банк не має права відмовити у відкритті рахунку, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

7. Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Договір банківського рахунку, договір банківського вкладу та договір рахунку умовного зберігання (ескроу) укладаються між банком та клієнтом з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Договір, який укладається банком з клієнтом - фізичною особою, може бути підписаний фізичною особою цифровим власноручним підписом.

Текст заяви про відкриття поточного рахунку, рахунку умовного зберігання (ескроу) може бути зазначений у договорі банківського рахунку, договорі рахунку умовного зберігання (ескроу) у довільній формі, але із збереженням реквізитів, передбачених у відповідних додатках до цієї Інструкції.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного (депозитного) сертифіката.

Згідно з пунктом 9 розділу І Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, Банк відповідно до порядку, встановленого законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати: власників рахунків; держателів, які здійснюють операції за рахунком, до якого емітовано електронний платіжний засіб; представників користувача або довірених осіб, які отримують електронний платіжний засіб за довіреністю.

Главою 2 Інструкції НБУ № 492 (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин та ухвалення судами оскаржуваних рішень) був передбачений наступний порядок ідентифікації та верифікації клієнтів: Банкам забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки та встановлювати кореспондентські відносини з банками-оболонками, а також із банками та іншими фінансовими установами-нерезидентами, щодо яких відомо, що вони підтримують кореспондентські відносини з банками-оболонками. Банк відкриває рахунок клієнту лише після здійснення його ідентифікації та верифікації, а також інших заходів, передбачених законодавством з питань фінансового моніторингу. Ідентифікація та верифікація клієнта не здійснюється в разі вчинення правочинів між банками, зареєстрованими в Україні.

Ідентифікація і верифікація клієнта - власника рахунку/представника власника рахунку/довіреної особи/розпорядника рахунку/особи, яка відкриває рахунок на користь третьої особи, здійснюється банком відповідно до вимог законодавства з питань фінансового моніторингу.

Повторна ідентифікація та верифікація клієнта (його представника) не є обов`язковою під час відкриття рахунку, якщо ця особа раніше була ідентифікована та верифікована згідно з вимогами законодавства з питань фінансового моніторингу, за умови відсутності у банку підозр та/або підстав вважати, що наявні документи, дані та/або інформація про клієнта (представника клієнта) є нечинними (недійсними) та/або неактуальними.

Банк формує справу з юридичного оформлення рахунку з документів, що подаються клієнтом під час відкриття рахунку, а також інформації, отриманої з офіційних та/або надійних джерел під час виконання вимог Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та нормативно-правового акта Національного банку з питань фінансового моніторингу (далі - законодавство з питань фінансового моніторингу), та документів, що підтверджують повноваження представника (довіреної особи, розпорядника) клієнта на розпорядження рахунком клієнта. Порядок зберігання документів у справі з юридичного оформлення рахунку банк встановлює самостійно згідно з його внутрішніми документами (пункт 10 глави 1 Інструкції НБУ № 492).

Статтею 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», яка визначає порядок ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, передбачено, що ідентифікацію та верифікацію клієнта.

Суб`єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють:

1) для фізичної особи - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, відомості про місце проживання або місце перебування, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, чи номер паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків в електронному безконтактному носії, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності). Якщо за звичаями національної меншини, до якої належить особа, прізвище або по батькові не є складовими імені, зазначаються лише складові імені;

Стаття 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», регулює відмову суб`єкта первинного фінансового моніторингу від проведення фінансової операції, зокрема суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:

якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;

якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Частиною першою статті 1068 ЦК України закріплено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Режим використання поточного рахунку, що відкривається фізичній особі, врегульований у пункті 14 розділу І Інструкції НБУ № 492 (чинна редакція), зокрема: за поточними рахунками, що відкриваються банками клієнтам-резидентам у національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов`язані із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.

Особливості здійснення операцій за рахунками окремих клієнтів визначаються у положеннях цієї Інструкції, якими встановлюються особливості порядку їх відкриття.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, що відповідно до вимог статті 79 ЦПК України.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» укласти із ОСОБА_1 договір банківського рахунку на оголошення банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

В частині вимог позивача про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на прив`язаному до рахунку ОСОБА_1 , розташованому у АТ КБ «Приватбанк» суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачем відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано доказів відкритого рахунку та наявних на ньому грошових коштів.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд вважає, що на підтвердження того, що завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів позивачем не надано, тому вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. не підлягає задоволенню.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (одна з двох вимог немайнового характеру) з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 633,1066-1068,1166-1167 ЦК України, 141, 259, 263-265, 280, 284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, , п/р № НОМЕР_2 укласти із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 проживаючого АДРЕСА_1 , договір банківського рахунку на оголошення банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, , п/р № НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.