Провадження № 2/522/7071/21
23 вересня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.
за участю секретаря - Звонецької І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним чином.
Позивач вказує, що у вищевказаній квартирі зареєстровані:
- ОСОБА_3 (мати) 1937 р. народження;
- ОСОБА_2 (син) 1980 р. народження;
- ОСОБА_4 (чоловік) 1958 р. народження;
- ОСОБА_5 (донька) 1986 р. народження.
Поряд з цим зазначає, що син ОСОБА_2 у вказаній квартирі лише зареєстрований, фактично він там не проживає щонайменше останні 10 років. Де на сьогоднішній день мешкає син позивачу достовірно невідомо.
Реєстрація ОСОБА_2 у належній позивачу квартирі чинить перешкоди як власнику квартири, зокрема чинить і матеріальні збитки у вигляді сплати за комунальні послуги, які розраховуються відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб, а тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання призначене на 23 вересня 2021 року сторони не з`явились. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. На задоволені позову наполягала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання відповідач не з`явився. Рекомендоване повідомлення про сповіщення дати судового засідання повернуто на адресу суду з відміткою «отримувач за вказаною адресою відсутній».
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У вищевказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 (син) 1980 р. народження, що підтверджується довідкою № П1-158902-ю/л від 01.07.2021 року наданою на запит суду від департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради.
На підтвердження факту не проживання відповідача за зазначеною адресою позивачем до матеріалів справи надано акт, підписаний сусідами з квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .
Так у вказаному рішенні зазначено: «З матеріалів справи вбачається, що ще одним спадкоємцем померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_2 , який у встановлений законом строк до нотаріуса з заявою при прийняття або відмову у прийнятті спадщини не звернувся.
У матеріалах справи наявний лист приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Абусовою Г.Р. щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про необхідності прибути до нотаріальної контори у строк до 18.09.2017р. для прийняття спадщини. У вказаний строк відповідач до нотаріальної контори не звернувся, заяву про прийняття спадщини або відмову у прийнятті спадщини нотаріусу не надав.»
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов`язані зареєструвати своє місце проживання.
Постановою Верховного суду від 26 вересня 2019 року по справі № 661/2514/18 суд зазначає, що Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Так, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на житлову площу.
З урахуванням вищенаведеного, факт реєстрації ОСОБА_2 у квартирі, яка належить на праві власності Позивачу порушує право Позивача на володіння та користування своїм майном, виникає необхідність сплати комунальних послуг, які фактично не використовуються. Зазначені обставини перешкоджають Позивачу реалізувати свої права, що є неприпустимо відповідно до вищенаведеної практики ЄСПЛ.
Також, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 417 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Отже, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України,-
Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 28.09.2021 року.
Суддя: А.В. Науменко