Номер провадження: 22-ц/813/4078/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

третя особа Державний реєстратор Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович,

третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна,

третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року у складі судді Мурзенка М.В.,

встановив:

У червні 2018 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В.; Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна; Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна, про витребування майна та встановлення порядку виконання рішення шляхом скасування рішення про державну реєстрацію від 06.06.2018.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2019 позов задоволено повністю.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.07.2019 заочне рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2019 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В процесі розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив суд:

- визнати недійсним та таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської місткої ради народних депутатів від 27.12.2012;

- витребувати майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з незаконного володіння;

- визнати незаконним набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_2 ;

- встановити порядок виконання рішення шляхом скасування:

-рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26505051 від 06.06.2018 від 17:46:44 державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41483910 від 07.06.2018 11:55:09, щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26709970 від 20.06.2018 від 14:23:38 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41702556 від 20.06.2018 14:35:35, щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27407032 від 08.08.2018 від 20:36:18 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42453433 від 08.08.2018 20:47:31, щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27407024 від 08.08.2018 20:36:18 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42453433 від 08.08.2018 20:47:31, щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.

Позов мотивований тим, що згідно з повідомленням КП «ЖКС «Хмельницький» від 16.05.2018, позивачу стало відомо, що квартира АДРЕСА_3 звільнилася у зв`язку із смертю ОСОБА_5 . Відповідно вказана квартира була опечатана для запобігання незаконного вселення, що підтверджується актом від 11.05.2018. Спірна квартира є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. При формуванні Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №127428407 від 13.06.2018 стало відомо, що 06.06.2018 здійснено запис №26505051 про право власності, яким зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 27.12.2012 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Але відповідно до листа КП «Міське агентство з приватизації житла» від 13.06.2018 №290/01/09 вказана квартира не приватизувалась та належить місцевим радам.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 від 27 грудня 2012 року. В задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_6 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна про витребування майна з чужого володіння в частині вимог про: витребування квартири за адресою АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; визнання незаконним набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житло, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 27.12.2012 скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким у задоволені вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 27.12.2012 відмовити. Оскаржуване рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог про витребування квартири змінити, зазначивши у мотивувальній частин рішення також підстави для відмови у задоволені позову, викладені в п.4.4 апеляційної скарги ОСОБА_1 , в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірна квартира має бути витребувана на користь відповідача на підставі ст. 388 ЦК Україна, оскільки вибула з власності територіальної громади поза волею власника. Суду першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів того, що оспорювана квартира перебуває у власності територіальної громади; суд не мав правових підстав для визнання свідоцтва про право власності недійсним, оскільки не було оскаржено документ на підставі якого видано зазначене свідоцтво. Судом неправомірно застосовано позицію Верховного суду в справі №357/12495/17, оскільки обставини справи різні. Для витребування зазначеної квартири у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відсутні правові підстави.

Не погодившись з рішенням суду, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з незаконного володіння та у визнанні незаконним набуття ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на квартиру, прийняти в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити. Визнати незаконним набуття ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 . Витребувати майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з незаконного володіння. Встановити порядок виконання рішення шляхом скасування: рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 26505051 від 06.06.2018 від 17:46:44 державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державно реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41483910 від 07.06.2018 11:55:09, щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26709970 від 20.06.2018 від 14:23:38 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковської Ольги Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41702556 від 20.06.2018 14:35635, щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27407032 від 08.08.2018 від 20:36:18 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42453433 від 08.08.2018 20:47:31, щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27407024 від 08.08.2018 20:36:18 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлани Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42453433 від 08.08.2018 року 20:47:31, щодо квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Малиновська районна адміністрація виступає захисником територіальної громади, а не в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, як це помилково зазначено в рішенні суду. Заволодіння приватними особами майном територіальної громади всупереч чинному законодавству, зокрема без рішення уповноваженого органу, зумовлює конфлікт між гарантованим правом цих осіб мирно володіти майном та правами соціально незахищених мешканців м. Одеси.

29.04.2020 представник ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог без змін.

06.08.2021 від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

13.08.2021 від представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням на дату призначення справи до розгляду у відпустці.

31.08.2021 від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі відповідача ОСОБА_1 .

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна в судове засідання 31.08.2021 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявила.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третя особа Державний реєстратор Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович в судове засідання 31.08.2021 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, що впливає на розумність строку її розгляду, матеріали справи містять всі необхідні докази, доводи апелянтів щодо незгоди з рішенням суду викладені в апеляційних скаргах, в попередніх судових засіданнях були надані пояснення, які враховані судом, суд апеляційної інстанції вирішив відхилити клопотання Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про відкладення розгляду справи та розглянути справу без її учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22.09.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) в квартирі АДРЕСА_2 з 28.02.1990 зареєстрована ОСОБА_5

16.05.2018 директор КП «ЖКС Хмельницький» листом повідомив Малиновську райадміністрацію м. Одеси про те, що за адресою: АДРЕСА_4 звільнилася квартира АДРЕСА_5 у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 . Вказана квартира не приватизована, належить житловому фонду місцевих рад. Будинок АДРЕСА_4 за вказаною адресою знаходиться в управлінні КП «ЖКС Хмельницький». При звільненні квартири стало відомо, що ОСОБА_5 не знято з реєстраційного обліку. Квартира опечатана працівниками дільниці №3 КП «ЖКС Хмельницький».

Відповідно до акту комісії від 11.05.2018 у складі начальника ділянки «КП ЖКС «Хмельницький» квартира АДРЕСА_2 опечатана.

В матеріалах справи знаходиться також копія свідоцтва про право власності на житло від 27.12.2012, зареєстроване за N3-27554, видане Управлінням Житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 27.12.2012 за N219877, відповідно до якого ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а. с. 59 т. 2).

З інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-12, т.1) вбачається, що 06.06.2018 право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі вказаного вище свідоцтва про право власності від 27.12.2012.

20.06.2018 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С.

08.08.2018 між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (покупці) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л.

Довідкою №290/01-09 від 13.06.2018 КП «Міське агентство з приватизації житла» підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 не приватизувалась.

Відповідно до листа КП «Міське агентство з приватизації житла» від 22.06.2018 на запит Малиновської райадміністрації щодо оформлення приватизаційних документів на вказану квартиру повідомлено, що у 2012 році органом приватизації державного житлового фонду був і є Департамент міського господарства Одеської міської ради. Відповідно до комп`ютерної бази даних свідоцтво про право власності на житло за № НОМЕР_1 належить іншому об`єкту нерухомого майна, а саме: АДРЕСА_6 , виданого 01.12.2018.

За фактом неправомірного заволодіння невстановленими особами квартири АДРЕСА_2 розпочато кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за N0000531 від 18.07.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 09.08.2018 квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/2) , ОСОБА_2 (1/2) на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2018.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про визнання свідоцтва про право власності недійсним, виходив з того, що оспорюване свідоцтво про право власності ОСОБА_3 не видавалось, відповідне рішення органу приватизації щодо приватизації вказаної квартири у встановленому законом порядку не приймалось, реєстрація права власності на спірну квартиру за ним проведена без достатніх правових підстав.

Такий висновок суду ґрунтується на законі, відповідає фактичним обставинам справи.

Порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, визначений положенням, затвердженим наказом Наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 №396.

Вказаний порядок передбачає процедуру, за якою особа може звернутися до органів приватизації з відповідною заявою та документами. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Відповідно до п. 23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Разом з тим ОСОБА_3 до Департаменту міського господарства ОМР із заявами щодо передачі у власність спірної квартири шляхом приватизації не звертався; діючим органом приватизації не виносились розпорядження про передачу спірної квартири, шляхом приватизації, у власність будь-яких осіб.

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що дійсним є розпорядження органу приватизації від 27.12.2012 №219877 на підставі якого видане свідоцтво про право власності не доведено належними та допустимими доказами та спростовується відповіддю КП «Міське агентство з приватизації житла», що квартира за зазначеною адресою не приватизована, відтак таке розпорядження не приймалося, тому апеляційна скарга задоволенню в цій частині не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, позивач, законний інтерес або право якого порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Під час оцінки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 враховано правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18), згідно із яким особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу (позивача) не можна покладати обов`язку об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів, укладених (виданих) на підставі такого рішення.

Схожий за змістом правовий висновок виклала Велика Палата у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18): «Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку [...]. За таких обставин у справі, яка розглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшов помилкового висновку про те, що обраний прокурором спосіб захисту не відповідає вимогам закону з тих підстав, що визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю можливе тільки у разі визнання недійсним (незаконним) зазначеного розпорядження, на підставі якого видано цей державний акт».

З урахуванням вищевикладеного, доводи скаржника ОСОБА_1 про те, що для встановлення незаконності свідоцтва необхідно встановити незаконність саме рішення органу приватизації слід вважати необґрунтованими.

Більш того, не спростовано, що свідоцтво про право власності має номер, який відповідає свідоцтву про право власності на інше майно, що само по собі і без визнання недійним рішення органу свідчить про його невідповідність вимогам закону.

Враховуючи, що за наслідком розпорядження, яке уповноваженими органами не приймалося, було видане свідоцтво про право власності, таке має бути визнано недійсним та таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності на квартиру, так як правові підстави для видачі даного правовстановлюючого документа у ОСОБА_3 були відсутні.

Наявність технічного паспорту та довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), виданих ОСОБА_3 14.06.2018 та ОСОБА_4 08.08.2018 не доводять факт того, що спірна квартира правомірно у 2012 році вибула з власності територіальної громади. Факт реєстрації первісного наймача ОСОБА_5 в спірній квартирі з 1990 року не спростовано, докази зняття її з реєстрації в матеріалах справи відсутні.

На час видачі свідоцтва ОСОБА_5 була в ній зареєстрована, що в свою чергу свідчить про безпідставність набуття прав на квартиру іншою особою.

Крім того, на час виниклих обставин ОСОБА_1 не був учасником правовідносин, а ОСОБА_3 рішення не оскаржив.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про витребування майна, суд виходив з того, що витребування майна від добросовісних набувачів буде для них надмірним тягарем, що не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду неможна, виходячи з наступного.

Вирішуючи вимоги з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд має аргументувати висновки на підставі фактичних обставин, встановлених судом.

Суд обмежився цитуванням висновків рішень Європейського суду з прав людини, аналіз обставин набуття права власності не надав, обґрунтування можливості застосування згаданих норм не навів, оцінка балансу інтересів сторін відсутня.

Актом комісії «КП ЖКС «Хмельницький» від 11.05.2018 підтверджено, що з 11.05.2018 спірна квартира опечатана, доступ до неї відсутній.

Відповідно до ст.388 ЦК України добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що квартира не могла бути відчужена.

Неспростування факту відсутності доступу до квартири свідчить про те, що квартира придбана без її огляду, а тому останні набувачі могли усвідомлювати те, що є ознаки недобросовісності дій попередніх власників або існують вади у придбаному майні.

За короткий проміжок часу квартира була предметом відчуження кілька разів, інформація про що могла бути отримана із державних реєстрів.

Крім того, квартира набута у власність відповідачами в серпні 2018 року, позовна заява про витребування майна подана в червні 2018 року, тобто набуття квартири відбулося коли позовна заява вже була зареєстрована судом, що також вказує на відсутність ознак тривалого володіння майном з огляду на доводи про надмірність тягаря негативних наслідків.

Враховуючи такі обставини, висновок суду про унеможливлення задоволення позову про витребування майна з підстав покладання надмірного тягаря на відповідачів, на законі не ґрунтується.

Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , із володіння яких витребовується квартира, не позбавлені можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до ОСОБА_4 , у якого вони придбали квартиру, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з вимогами ст. ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється з втратою ним цього майна.

На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Зазначені правові висновки були зроблені Верховним Судом у справах, що виникли з аналогічних правовідносин, та викладені у постановах від 20 травня 2020 року у справі N522/11473/15-ц, від 29 квітня 2020 року у справі N 754/4108/18-ц, від 04 червня 2020 року у справі N 643/3144/17, від 04 листопада 2020 року у справі N 761/46240/16-ц.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі N183/1617/16 (провадження N 14-208цс18), сформульовано правовий висновок, за змістом якого задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі N 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з приписами частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є міськрада, в тому числі в особі її органів.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада міста як власник спірного об`єкта нерухомості делегує міськраді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Отже, встановивши, що квартира АДРЕСА_2 , вибула з комунальної власності поза волею органу місцевого самоврядування, на підставі недійсного свідоцтва, тобто вибула із володіння власника не з його волі, іншим шляхом, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для витребування цієї квартири із незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси.

Матеріали справи свідчать, що після 27.12.2012 (дата свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_3 ) двічі змінився набувач квартири.

З урахуванням вищевикладеного вимога позивача про витребування квартири є ефективним і достатнім способом захисту порушеного права, який забезпечує повністю відновлення порушеного права власника, у якого вибуло майно із володіння поза його волею, а отже, відповідає завданням цивільного судочинства - ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі N522/11473/15-ц, застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення майна (віндикації) забезпечить захист прав та інтересів не тільки територіальної громади, а й добросовісних набувачів, які є також учасниками цивільного обороту. В іншому разі для широкого кола добросовісних набувачів, які виявили при укладенні договорів добру волю, розумну обачність, буде існувати ризик неправомірної й несправедливої втрати майна. Така незахищеність прав добросовісних набувачів суперечить Конституції України та свободі договору.

Узагальнюючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування спірної квартири з незаконного володіння.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги Малиновської райадміністрації про наявність підстав для задоволення вимог щодо встановлення порядку виконання рішення шляхом скасування рішень про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірну квартиру, апеляційний суд відхиляє, оскільки пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права при заявленні вимоги про витребування майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі N 488/5027/14-ц, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Цей припис необхідно розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Отже, встановлення способу та порядку виконання рішення не є необхідним для ефективного відновлення його права при заявлені вимоги про витребовування майна.

Необґрунтованими є доводи скарги про те, що визнання незаконним набуття прав за договорами купівлі продажу має бути скасоване, слід погодитися з тим, що це неналежний спосіб захисту прав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про витребування майна, судових витрат скасувати.

Витребувати у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси квартиру АДРЕСА_7 .

В решті рішення суду в оскарженій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради судові витрати в розмірі 10885,81 грн в рівних частках з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 22.09.2021.

Головуючий:

Судді: