Справа № 766/9715/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Бакшина К.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

Заявник звернувся до суду з вказаною вище заявою, в якій просять скасувати заходи забезпечення позову до подачі позову, вжиті ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.05.2021 року, а саме в частині накладення арешту на автомобіль Volkswagen Transporter 1991 року випуску, об`єм двигуна 1900 куб.см. Клопотання обґрунтовано тим, що вказаний вище автомобіль був проданий, ще до подання заяви про забезпечення позову та до подання самого позову 06.04.2021 року на підставі договору № 6544/2021/2516615 та належить іншій особі права якої обмежуються накладеним арештом.

Суд, дослідивши матеріали справи та подане клопотання про скасування заходів забезпечення позову, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.05.2021 року по справі №766/8647/21 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України - задоволено. Накладено арешт на транспортні засоби, що належать на праві власності ОСОБА_1 , без обмеження прва користування: автомобіль Volkswagen Transporter 1991 року випуску, об`єм двигуна 1900 куб.см., дата державної реєстрації 26.08.2014 року; автомобіль Renault Megane , 2005 року випуску, об`єм двигуна 1461 куб.см., дата державної реєстрації 18.02.2020 рік, державний номер НОМЕР_1 .

Задовольняючи заяву про застосування заходів забезпечення позову, суд виходив з наведених ОСОБА_2 обставин, а саме, що ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджено постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.04.2021 р., яка набрала законної сили 19.04.2021 р. З обставин справи впливає, що іншим учасником ДТП був водій ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом NISSAN X-TRAIL р.н. НОМЕР_2 . За висновком експертного товарознавчого дослідження власнику вказаного транспортного засобу спричинена шкода 533494,09 грн., в тому числі втрата товарної вартості 26409,00 грн. Таким чином, випливає, що між сторонами існує спір щодо відшкодування шкоди та заявниця ОСОБА_2 має намір подати відповідний позов до Херсонського міського суду, в разі задоволення якого з ОСОБА_1 можуть бути стягнуті грошові кошти. За повідомленням т.в.ою начальника Регіонального севісного центру Головного Сервісного центру МВС в Херсонській області (філія ГСЦ МВС) від 06.04.2021 р. ОСОБА_5 , якому присвоєно РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстровані транспортні засоби Renault Megane 2005 р.в. та VolkswagenTransporter1991 р.в. Суд вважав, що вимога заяви про забезпечення позову має безпосередній зв`язок з предметом позову, тому такий вид забезпечення позову, є цілком доречним, обґрунтованим, достатнім і співмірним та запобігатиме зміні правового статусу спірного рухомого майна й збереже його до вирішення справи по суті.

Після вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Херсонським міським судом Херсонської області 07.07.2021 року відкрите провадження у справі №766/9715/21, та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Таким чином, між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки майно, на яке накладено арешт, як об`єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Крім того, відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Виходячи із аналізу наданих ОСОБА_2 документів та враховуючи наведені вимоги закону, суд вважає що із врахуванням предмету спору є обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту, і такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як на підставі задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу від 06.04.2021 року автомобіль Volkswagen Transporter 1991 року випуску, об`єм двигуна 1900 куб.см., був проданий ОСОБА_6 та накладений арешт порушує його права як власника.

Проте суд, відхиляє вище зазначені доводи заявника, оскільки застосування даного виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача та нового власника, гарантованих ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Застосований судом захід забезпечення позову є достатнім, необхідним і співмірним заходом забезпечення позову, виходячи із характеру та розміру заявлених позивачем вимог.

Вжиті судом заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки власника майна під час розгляду судового спору, недопущення з його боку дій, які можуть ускладнити у майбутньому виконання ймовірного судового рішення. При цьому вжиті судом заходи забезпечення позову не позбавляють ні ОСОБА_7 ні іншого власника автомобіля права користуватись належним йому рухомим майном.

Інші доводи заявника не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В. В. Прохоренко