Ухвала

Іменем України

24 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 334/7144/20

провадження № 61-15500ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» (далі - ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Позовна заява мотивована тим, що рішенням засновника від 29 листопада 2018 року №1 її було призначено на посаду директора товариства. 12 травня 2020 року на її електронну адресу надійшов лист про зміну керівника та вимога про передачу справ новому керівнику. 18 травня 2020 року вона звернулася з листом до власника ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» з метою досудового врегулювання спору. Засобами електронного зв`язку 06 листопада 2020 року вона отримала наказ про своє звільнення від 06 травня 2020 року за власним бажанням. Посилаючись на те, що заяву про звільнення за власним бажанням вона не писала, наміру звільнятися не мала, просила суд про задоволення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), роз`яснено позивачу право на звернення з позовом до відповідного господарського суду за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що вказаний спір необхідно розглядати за правилами господарського судочинства, що виключає можливість його розгляду у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 17 вересня 2021 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не прийняли до уваги той факт, що між сторонами не має господарських правовідносин. Судами помилково встановлено, що позивача звільнено на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що звертаючись до суду з даним позовом до ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Апеляційний суд встановив, що 29 листопада 2018 року рішенням №1 учасника ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс - груп» було обрано директором товариства ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 4.9 Статуту ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс - груп» директор є одноосібним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю.

06 травня 2020 року рішенням №1 учасника ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс - груп» звільнено з посади директора ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс - груп» ОСОБА_1 з 06 травня 2020 року, обрано директором ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс - груп» ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно копії наказу №15-к від 06 травня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора ТОВ «Аудиторська компанія «Дівайс - груп» по закінченню повноважень відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Таким чином, позивач оскаржує законність дій органу управління юридичної особи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 вказано, що: «до юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення).».

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції господарських судів України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Дівайс-груп» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук