Справа № 567/958/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Василевич О.В.

секретар Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат та трьох процентів річних. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 26.09.2019 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона надала в борг для ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 98 580 грн. Відповідачка зобов`язалась повернути їй борг у строк до 26.09.2020 року. На підтвердження укладення договору позики та отримання в борг грошових коштів відповідачка 26.09.2019 р. склала та власноруч написала розписку. Проте у вказаний у договорі строк ОСОБА_2 суму боргу не повернула, що й спонукало ОСОБА_1 звернутися до суду з вищевказаним позовом про стягнення заборгованості у вищевказаному розмірі. Посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України позивачка, окрім суми основного боргу, просить також стягнути з відповідачки на свою користь інфляційні втрати у розмірі 9 655,37 грн. та три відсотки річних у розмірі 2 339,51 грн. Просить позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання понесених нею судових витрат.

Ухвалою суду від 03.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористалась. В поданій до суду заяві позовні вимоги визнала, водночас заперечила проти стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався у відсутності учасників справи та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) і є обов`язковою для застосування судами України.

Судом встановлено, що 26.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отрималав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у готівковій формі в сумі 98 580 грн., яку зобов`язалась повернути до 26.09.2020 року. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу Конащук Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1157.

На підтвердження укладення договору позики та передачі у борг 98 580 грн. ОСОБА_2 надала для ОСОБА_1 власноруч складену письмову розписку від 26.09.2019 року про отримання вищевказаної грошової суми.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачка ОСОБА_2 зобов`язання зі своєчасного повернення боргу не виконала, грошові кошти для ОСОБА_1 не повернула, та факт порушення зобов`язання з повернення суми позики відповідачкою не заперечується, як і не спростовано розмір такої заборгованості, а відтак заборгованість за договором позики від 26.09.2019 року підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у повному розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК Україн, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року №3-1522гс16 висловлено правову позицію, згідно з якою нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Оскільки внаслідок невиконання відповідачкою грошового зобов`язання у позивачки виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки 3% річних за несвоєчасне повернення основного боргу в розмірі 2 339,51 грн.

Положеннями ч.2 ст.625 ЦК України також передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Оскільки ОСОБА_2 прострочила виконання грошового зобов`язання, а відтак за правилами ч.2 ст.625 ЦК України з неї підлягає до стягнення заборгованість з врахуванням індексу інфляції, та сума інфляційних втрат становить 9 655,37 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості згідно наданого позивачем розрахунку (за основним боргом, 3 % річних та інфляційних втрат), а відтак наданий позивачкою розрахунок, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідачки, приймається судом як достовірний.

При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідачка не надала суду належних доказів на підтвердження повернення суми позики.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивачки заборгованості за договором позики у розмірі 98 580 грн., а також 9 655,37 грн. інфляційних витрат та 2 339,51 грн. трьох відсотків річних.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1 105, 75 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12-13, 76-82, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 98 580 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот вісімдесят) грн., інфляційні втрати у розмірі 9 655 (дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 37 коп. та три проценти річних у розмірі 2 339 (дві тисячі триста тридцять дев`ять) грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1105 (одна тисяча сто п`ять) грн. 75 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.09.2021р.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.