Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Альфа Банк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання будинку об`єктом права спільної сумісної власності членів сім`ї та визнання права власності на частку у спільному майні,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року Позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано житловий будинок, загальною площею 327,6 кв.м., житловою площею 77,6 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 561, кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 , - об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 327,6 кв.м., житловою площею 77,6 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561, кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах судові витрати в сумі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням 30 червня 2021 року АТ "Альфа-Банк" звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення суду.

Апеляційна скарга на вказане рішення суду була подана апелянтом 30.06.2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Так, апелянтом подано заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження, яку вмотивовано тим, що апелянт ознайомився з повним текстом рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2014 року тільки 17.06.2021 року, у звязку з чим просить суд поновити строк на апеляційне оскарження зазначеного рішення.

06 вересня 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення щодо поданого клопотання АТ "Альфа Банк" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2014 року.

ОСОБА_1 зазначає, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа №522/17314/16 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шлязом звернення стягнення на предмет іпотеки.

28 березня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу, якою залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 саме з тієї підстави, що на підставі оскаржуваного рішення за ОСОБА_1 було визнано на частку житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, яка є предметом іпотеки.

19 червня 2019 року Одеським апеляційним судом прийнято постанову, якою скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2017 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, вказане рішення суду апеляційної інстанції вмотивовано тим, що в матеріалах справи наявна копія рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року та витягу з Державного режстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що земельна ділянка, яка є предметом іпотеки, є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що з 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" було відомо про існування оскаржуваного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року.

03 грудня 2019 року юридичну особу ПАТ "Укрсоцбанк" припинено у зв`язку із її приєднанням до АТ "Альфа-Банк".

На сьогоднішній день у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців наявний запис, згідно з яким АТ "Альфа-Банк" є новим правнонаступником ПАТ "Укрсоцбанк".

Факт обізнаності ще з 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є апелянт АТ "Альфа-Банк" про існування оскаржуваного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року, наявність реальної можливості ознайомитись з даним рішенням у Єдиногму державному реєстрі судових рішень та звернутися з апеляційною скаргою у разі незгоди, по суті виключає можливість існування будь-яких поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

З огляду на зазначене ОСОБА_1 просить суд відмовити АТ "Альфа Банк" у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Альфа Банк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи надані ОСОБА_1 та вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та відомостям які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення Приморського районного суду м. Одеси було ухвалено 28 березня 2014 року.

Як вбачається з постанови Одеського апеляційного суду від 19.06.2019 року у справі № 522/17314/16 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: "в процесі розгляду справи представником відповідача ОСОБА_4 було подано до суду клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи зазначаючи, що ОСОБА_1 набула Ѕ частки житлового будинку, загальною площею 327,6 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності".

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно вищевикладеного вбачається, що ПАТ "Укрсоцбанк" правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк" було достовірно відомо про наявність оскаржуваного рішення суду від 2014 року ще у 2019 році, та відповідно, а також протягом більш ніж двох років з моменту постановлення рішення суду, жодним чином не реалізовував своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі «Делкурт проти Бельгії», від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі «Пелевін проти України», no. 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року).

У справі «Устименко проти України» Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Більше того, у рішенні ЄСПЛ від 19 лютого 2009 «Христов проти України», заява №24465/04, Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Крім того, вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку на оскарження, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного суду України викладений в ухвалі по справі №5-45кз17 від 24 лютого 2017 року, відповідно до якого несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку. Визнати поважною причиною можливо лише в сукупності з іншими обставинами, обумовленими поважністю, з огляду на які цей строк було пропущено.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та може призвести до порушення прав іншої сторони процесу. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд визнає неповажними, викладенні апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року, оскільки було достовірно відомо про наявність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання будинку об`єктом права спільної сумісної власності членів сім`ї та визнання права власності на частку у спільному майні а також оскаржуваного рішення суду, однак заявник протягом чотирьох року з моменту коли йому стало відомо про наявність такого рішення, жодним чином не реалізовував своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах "Світлана Науменко проти України", "Трегубенко проти України", "Рябих проти Росії"), так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах "Праведна проти Росії", "Желтяков проти України", п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Так, Суд встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Пономарьов проти України" з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).

В подальшому у пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків.

Українське законодавство не містить в цьому відношенні ніяких заборонних меж.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: "Салов проти України", п.93, "Проценко проти України", п.26, "Кравченко проти Росії", п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник" проти Росії", п.38).

Оскарживши в ординарному порядку 30 червня 2021 року рішення суду першої інстанції від 28 березня 2014 року, тобто через 7 років, ні апелянт, ні його представник - ОСОБА_5 , належного обґрунтування поважності причин пропуску строку не надали та на обставини непереборної сили, як це передбачене пунктом 2 частини 2 статті 358 ЦПК України, які б виправдовували пропуск строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили через тривалий час після його ухвалення, - не послались.

Тому звернення скаржника зі скаргою про скасування рішення суду через 7 років після його постановлення, за відсутності непереборних обставин щодо причин поважності пропуску строку, буде порушенням принципу правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata - принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Альфа Банк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року слід відмовити, оскільки підстави наведені в заяві про поновлення строку є неповажними.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою АТ "Альфа Банк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Головуючий суддя О.В. Князюк

Судді С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін