КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/2834/16-ц

23 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бондаря Володимира Борисовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н.П., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

27 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 15 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 200 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15 червня 2028 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти в розмірі 12,2% річних.

Вказує на те, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 121417 від 15 червня 2007 року.

Зазначає, що відповідно до додатку 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяці протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. кредитного договору відбувається з 01 по 15 число включно кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

Всупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам з травня 2011 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. З огляду на зазначене, 09 грудня 2014 року банк направив відповідачам вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 20 березня 2015 року вимоги банку залишені відповідачами без задоволення. Станом на 20 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 232 542, 17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 березня 2015 року дорівнює 5 440 100, 59 грн., з яких: 160 037 81 доларів США, що за курсом НБУ становить 3 743 930,77 грн. - кредитна заборгованість та 72 504, 36 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 696 169, 83 грн.- заборгованість по процентах.

Крім того, ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, яка станом на 20 березня 2015 року складає 547 949, 43 грн. з яких: 177 468, 80 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту та 370 480,63 грн.- пеня за прострочення сплати процентів.

З огляду на вище викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» в солідарному порядку суму борг за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 червня 2007 року в розмірі 232 542,17 доларів США.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 червня 2007 року станом на 20 березня 2015 року в розмірі 232 542,17 долари США 17 центів, що в гривневому еквіваленті становить 5 440 100 грн. 59 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року задоволено.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості станом на 20.03.2015 року за кредитним договором № 0 від 15.06.2007 року в розмірі 232 542,17 долари США 17 центів, що в гривневому еквіваленті становить 5 440 100 грн. 59 коп., а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 547 949 грн. 43 коп.

Стягнуто в рівних частинах із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп., тобто по 1827 грн. 00 коп. з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29 липня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бондар Володимир Борисович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним.

Зазначає, що до позовної заяви позивачем надано лише копію договору про надання споживчого кредиту, копію договору поруки, розрахунок заборгованості, копії вимог про повернення боргу, проте, не надано жодного первинного бухгалтерського документу, який би свідчив про виконання банком зобов`язання щодо надання відповідачу коштів за кредитним договором № 0 від 15 червня 2007 року. Окрім того, наявні у справі докази є неналежно завіреними копіями, оригінали доказів судом не досліджувались.

Вказує на те, що п. 3 розділу І Інструкції про касові операції в банку України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належить, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунків банку через його касу.

Зазначає, що до касових документів, які оформлюються згідно із п. 1 глави 1 розділу ІІІ Інструкції належить заява на видачу готівки. Отже, на думку апелянта, єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факту виконання банком умов договору є касовий документ- заява про видачу готівки.

Звертає увагу, що позивачем не було надано до суду належних доказів, які б свідчили про виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання позичальнику кредитних коштів.

Щодо строків позовної давності зазначає, що відповідач ОСОБА_1 був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні в суді першої інстанції та заявити про застосування строку позовної давності, тому просить суд апеляційної інстанції прийняти його заяву та застосувати строк позовної давності до позовних вимог у даній справі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бондар Володимир Борисович підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Гіль Наталія Володимирівна заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлялась належним чином, 23 вересня 2021 року електронною поштою подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу спросила задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 200 000,00 доларів США, що дорівнює 1 010 000,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та здійснити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Згідно п. 1.2.2. вказаного договору кредиту позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь - якому випадку не пізніше 15 червня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Пункт 1.3.1. договору кредиту визначає, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,2% річних

Відповідно до умов п. 1.3.4. договору, строк сплати процентів з 01 по 15 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Пункт 1.5 кредитного договору визначає, що банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку, код банку ( МФО) 351005.

Згідно умов п. 2.1. договору кредиту, виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином: застава нерухомості -трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,70 кв.м., житловою площею 45,60 кв.м., згідно договору іпотеки № 57067 від 15.06.2007 року та порука ОСОБА_2 . (а.с. 7-12 т. 1)

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15 червня 2007 року сторони погодили графік погашення кредиту. (а.с. 13- 17 т. 1)

15 червня 2007 року між Комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та гр. ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 121417.

Згідно умов п. 1.1. зазначеного договору, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 15 червня 2007 року, укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

В п. 1.2. договору поруки зазначено, що поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема, сума основного договору - 200 000, 00 доларів США.

Відповідно до умов п. 1.3. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Згідно п. 1.4. договору відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» 09 грудня 2014 року направив ОСОБА_2 вимогу № 31-11/20167 та ОСОБА_1 вимогу № 30-11/20168 про погашення простроченого зобов`язання за договором кредиту протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. Також зазначав, що станом на 08.12.2014 року заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 226 690,26 доларів США з яких: 160 037,81 дол. США- кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість- 30 672, 66 дол. США та 66 652, 45 доларів США заборгованість по сплаті процентів на користь АТ «УкрСиббанк». (а.с. 32-33 т. 1)

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 отримала вказану вимогу Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» від 09 грудня 2014 року № 31-11/20167 особисто 11 грудня 2014 року. (а.с. 35 т. 1)

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав вказану вимогу Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» від 09 грудня 2014 року № 30-11/20168 особисто 11 грудня 2014 року. (а.с. 35 т. 1)

З наданої позивачем довідок- розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 20.03.2015 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту за кредитним договором № 0 від 15.06.2007 року складає суму 160 037,81 доларів США, за процентами за користування кредитом -72 504,36 доларів США, заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом складає 177 468,80 грн., заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами по кредиту складає суму 370 480,63 грн. (а.с. 20- 29)

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі свої зобов`язання з погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 червня 2007 року належним чином не виконували, що призвело до утворення заборгованості по кредиту, в добровільному порядку заборгованість не погашають, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» є обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору.

Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пеню припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів і пені.

Вказаний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частина перша статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Отже, поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

З наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції встановлено факт невиконання боржником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 зобов`язань щодо дострокового погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15 червня 2007 року, яка станом на 20.03.2015 року становить 232 542,17 доларів США, що в гривневому еквіваленті на вказану дату становить 5 440 100,59 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 160 037,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 3 743 930,77 грн., заборгованість за процентами - 72 504,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 1 696 169,83 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 177 468,80 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 370 480,63 грн., а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості з боржника та поручителя солідарно.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 про те, що позивачем не було надано суду належних доказів, які б свідчили про виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання позичальнику кредитних коштів, так як єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факту виконання банком умов договору є касовий документ- заява про видачу готівки, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до умов п. 1.5 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 15 червня 2007 року, банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку.

Крім того, з наданих до суду довідок- розрахунків заборгованості за кредитом ОСОБА_1 станом на 20.03.2015 року за кредитним договором № 0 від 15 червня 2007 року вбачається, що боржник частково погашав наявну у нього заборгованість за кредитом, що свідчить про отримання ним кредиту за вказаним договором та вчинення дій щодо його виконання.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для прийняття заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності на стадії апеляційного перегляду справи та застосування в подальшому наслідків спливу строку позовної давності до пред`явлених банком вимог про стягнення заборгованості, не грунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених в судовому засіданні доказах та вимогах матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Згідно ч.2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Судом встановлено, що 23 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року задоволено.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Розгляд справи було призначено на 13 червня 2016 року о 14 год. 00 хв.

В судове засідання 13 червня 2016 року відповідач ОСОБА_1 з`явився, проте не заявляв клопотання про застосування строків позовної давності.

29 вересня 2016 року в судове засідання з`явився відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , проте клопотання про застосування строків позовної давності також не заявлялось.

В подальшому ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року провадження у справі було зупинено. (а.с. 213 т. 1)

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 березня 2020 року провадження у справі було поновлено та призначено розгляд справи на 14 квітня 2020 року о 14 год. 30 хв., проте 10 квітня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав клопотання про перенесення розгляду справи.

12 травня 2020 року, 11 червня 2020 року, в судовому засіданні 26 червня 2020 року, 10 грудня 2020 року відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду заяви про перенесення розгляду справи, проте жодного разу не було подано заяви про застосування строків позовної даності.

З огляду на вище викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні в суді першої інстанції та подати заяву про застосування строку позовної давності та вважає, що відсутні підстави для прийняття заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бондаря Володимира Борисовича не підлягає задоволенню, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бондаря Володимира Борисовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складений 27 вересня 2021 року

Головуючий: Судді: