Справа № 204/708/21
Провадження № 2/204/912/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

представниці позивача адвокатки Семененко Ю.І., представника відповідачки адвоката Черкавського Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 із вимогою про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , зменшивши їх розмір до 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а. с. 1-3).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року у справі № 204/6243/18 за позовом ОСОБА_2 до нього про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину з нього стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі Ѕ частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час у нього суттєво змінилися життєві обставини, внаслідок чого він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному вказаним рішенням суду. Вказує, що з початку березня, його старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживає з ним, а його мати, ОСОБА_5 , жодної участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, тому всі витрати по його утриманню він несе сам. Зазначає, що 24 листопада 2017 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 , у шлюбі з якою у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і він, як батько, має також обов`язки щодо утримання вказаної дитини. Вказує, що він втратив постійне місце роботи, та тривалий час не міг знайти нову роботу, а з 14 лютого 2020 року він зареєстрований, як суб`єкт підприємницької діяльності. Однак з впровадженням на території держави карантину у зв`язку з розповсюдженням коронавірусної інфекції та встановлення обмежень, він був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати прибуток, через що його майновий стан є вкрай нестабільним. У зв`язку з вказаними обставинами, просить суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 30 жовтня 2017 року у справі № 204/6243/17 з Ѕ на 1/6 частину зі всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків ( а. с. 21).

17 лютого 2021 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 04 лютого 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 22-25).

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 40 хвилин 14 травня 2021 року (а. с. 30).

19 травня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив відповідачки на позовну заяву (а. с. 39-42). В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач взагалі не цікавиться станом здоров`я їхнього сина, він не знає, що син потребує постійного лікарського нагляду, лікування та спеціальних умов проживання. Син має вади зору, тому потребує спеціальної групи у дитячому садочку, нагляду у офтальмолога, періодичних фізіотерапевтичних процедур. Також він має алергію на пил та пилок, що зобов`язує його приймати протиалергійні препарати, періодичного профілактичного лікування в санаторіях, постійного контролю щодо його стану. Також, у сина вальгусна деформація стоп, що потребує фізіотерапевтичних процедур, масажів, спеціального ортопедичного взуття, тощо. Натомість відповідач за останні два роки не сплатив жодної копійки аліментів за вказаним рішенням суду, ані у період його офіційного безробіття, ані в той період, коли він став підприємцем, має перед нею заборгованість зі сплати аліментів понад 90000 гривень, а тому не бачить сенсу зменшувати розмір аліментів, оскільки він взагалі їх не сплачує. Вказала, що на її утриманні перебуває не тільки син, а і її мати пенсійного віку, яка є інвалідом третьої групи, тому вона вимушена працювати та відшукувати кошти на їх утримання, лікування та профілактичні заходи. Також вказано, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року по справі № 183/3293/14 з позивача стягнуто аліменти на старшого сина, які ним також не сплачувались, і лише тепер, коли мати віддала сина батькові, останнім подано до суду позовну заяву про звільнення від сплати аліментів на утримання цієї дитини (судова справа № 183/362/21). Щодо сімейного стану позивача зазначено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року у справі 206/5013/20, шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано з ініціативи позивача. Крім того, вказано, що наявність іншої сім`ї, чи інших дітей на утриманні позивача, не звільняє його від обов`язку утримання на належному рівні сина ОСОБА_7 . Позивачем не надано жодних доказів витрат на утримання інших синів.

24 травня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а. с. 56-57). В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що викладені у відзиві на позовну заяву заперечення не спростовують підстав позову, оскільки з часу ухвалення рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 у нього змінився матеріальний та сімейний стан. Так, зокрема, у 2018 році у нього народився син ОСОБА_8 , з матір`ю якого він дійсно розлучився, однак це не звільняє його від обов`язку щодо утримання цієї дитини. Крім того, з початку березня 2020 року на його повному утриманні перебуває старший син ОСОБА_9 , через те, що його мати ОСОБА_5 , жодної участі в його матеріальному забезпеченні не приймає. Вказує, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року по справі № 183/3293/14 та рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року № 204/6243/17, відносно нього відкриті виконавчі провадження, за якими розмір усіх відрахувань з його доходів складає 75 % (1/4 +1/2=3/4), що перевищує граничний розмір встановлений вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», а тому є незаконним. Також, окрім виконання вищевказаних рішень суду, він має ще обов`язок щодо утримання свого сина ОСОБА_8 , 2018 року народження. Вказано, що позивач не має наміру ухилятися від сплати аліментів, він усвідомлює свій обов`язок щодо утримання сина ОСОБА_7 і не відмовляється платити аліменти на його утримання, проте просить зменшити їх розмір до розміру, встановленого вимогами ч. 5 ст. 183 СК України. Щодо витрат на лікування сина ОСОБА_7 позивач зазначає про те, що відповідачка не позбавлена права на звернення до суду з позовом про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини.

04 червня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли заперечення відповідачки на відповідь на відзив (а. с. 71-74). В обґрунтування заперечень зазначено, що дійсно відповідачка має право звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання сина, однак не бачить в цьому сенсу, оскільки позивач понад два роки не сплачує аліменти на його утримання, а тому не має гарантії того, що нове рішення суду ним буде виконано. Вказує, що позивач сплатив двічі по 2000 гривень аліментів, після звернення з вказаним позовом до суду, аби показати себе гарним батьком, однак наявність заборгованості по сплаті аліментів вказує на протилежне. Позивачем не надано жодних доказів утримання, як старшого сина, так і молодшого. Зазначено, що позивачем подано позов про звільнення від сплати аліментів на старшого сина у розмірі ј частки доходів, тому у разі задоволення позову сплаті підлягатимуть лише аліменти на ОСОБА_7 у розмірі Ѕ всіх доходів, що не буде суперечити вимогам закону. Вказано, що позивач має два магазини з продажу комбікормів, виробником яких значиться ФОП « ОСОБА_1 », що вказує на наявність чималих потужностей для їх виготовлення або наявність грошових коштів щодо замовлення їх виготовлення. Також зазначено, що у разі відсутності доходу у позивача, як то він сам зазначає, постає питання, яким чином та на які кошти останній самостійно утримує свого старшого сина, а тому вважає, що останній вводить суд в оману щодо свого фінансового стану та будь-яким чином намагається зменшити свої обов`язки перед дітьми.

Представниця позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Обґрунтування надала аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив.

Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, у задоволенні позову прохав відмовити. Обґрунтування надав аналогічні тесту відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23 грудня 2004 року (а. с. 9) та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19 квітня 2018 року (а. с. 10).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року у справі № 204/6243/17, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі Ѕ частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13-14).

Відповідно до медичних висновків (а. с. 45-51) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на диспансерному обліку у хірурга та ортопеда з діагнозом «Вальгусна деформація нижніх кінцівок», має супутні захворювання: «Поліноз та рініо-кон`юктивіт».

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами від 05 травня 2021 року № 34235/17, що виданий Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) по виконанню виконавчого листа № 204/6243/17, станом на 01 травня 2021 року за ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 рахується заборгованість по аліментам у розмірі 96666 гривні 03 копійки (а. с. 43-44).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 14 лютого 2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець за видами діяльності 10.91 «Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах (основний)», 46.21 «Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормам для тварин», 46.11 «Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами» та 10.61 «Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості» (а. с. 16).

Відповідно до довідки ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 162/10/04-36-56-13 від 27 січня 2021 року про суми виплачених доходів та утриманих податків по ОСОБА_1 , станом на 22 січня 2021 року, за період часу з 1 кварталу 2019 року по 3 квартал 2020 року, інформація про доходи останнього відсутня (а. с. 15).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року у справі № 183/3293/14, позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ј частка з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 56-58).

Актом обстеження умов проживання (а. с. 11), з-поміж іншого, встановлено, що ОСОБА_4 з березня 2020 року проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою його реєстрації, що також підтверджується довідкою Спаського старостинського округу Підгородненської міської ради № 08 від 12 січня 2021 року (а. с. 12).

18 січня 2021 року позивачем складено позовну заяву до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області про звільнення його від сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , 26 листопада 2004 року, що стягнуті за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року у справі № 183/3293/14 (а. с. 60). 22 березня 2021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за вказаною позовною заявою відкрито загальне позовне провадження (а. с. 61).

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що відповідно до вимог ст. 192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення робі міру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що в нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки 12 квітня 12018 року у нього народився син від іншого шлюбу - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з березня 2020 року на його повному утриманні перебуває його старший син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якого він також сплачує аліменти у розмірі ј частини його доходів, а представниця позивача в судовому засіданні зазначала про скрутне матеріальне становище позивача, через те, що він тривалий час не міг знайти роботи, а коли зареєструвався, як суб`єкт підприємницької діяльності (14 лютого 2020 року), були встановлені обмеження пов`язані з впровадженням на території держави карантину у зв`язку з розповсюдженням коронавірусної інфекції, зокрема у роботі транспорту та контрагентів-постачальників, тому він був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати прибуток.

Відповідно до вимог ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Аналогічні положення містяться в нормах ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та ст. 128 КЗпП України.

Станом на день розгляду справи загальний розмір стягуваних з позивача наразі аліментів у процентному співвідношенні до розміру його доходу (заробітку) має наступний вигляд: ј+1/2=3/4=75%. Таким чином, на даний час з позивача стягуються аліменти, загальний розмір яких перевищує встановлений законом максимальний граничний розмір відрахувань із доходу (заробітку) платника аліментів.

Тобто, з моменту ухвалення рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року про стягнення аліментів на спільну дитину сторін сина ОСОБА_7 , у позивача змінився сімейний стан у вигляді народження сина - ОСОБА_8 від іншої жінки, яку (дитину) він також зобов`язаний утримувати, а також у зв`язку з перебуванням на його повному утриманні (з березня 2020 року) його старшого сина ОСОБА_13 , на якого він також сплачує аліменти, з урахуванням того, що на теперішній час загальний розмір відрахувань із доходу (заробітку) позивача перевищує встановлений законом максимальний граничний розмір відрахувань, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення, шляхом зменшення визначених до стягнення з позивача судом аліментів на дитину з 1/2 частки до 1/3 частки, а не до 1/6 частки, як просить позивач. Частковість задоволення позову зумовлена тим, що зменшення розміру аліментів до 1/6 частки буде надмірним, несправедливим по відношенню до дитини сторін з огляду на те, що на другу дитину позивач сплачує 1/4 частку від своїх доходів (заробітку), а отже дитина сторін не може отримувати менший розмір утримання від позивача, ніж його друга дитина, бо інакше діти будуть поставлені у різні права на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, чого суд допустити не може. Натомість батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачем доведено підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року у справі № 204/6243/17, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та зміну розміру аліментів, який стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_10 , 02 липня 2016 року, за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року у справі № 204/6243/17, шляхом зменшення їх розміру до 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 280-288, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року у справі № 204/6243/17, зменшивши їх розмір до 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна