Провадження № 2/742/1182/21
Єдиний унікальний № 742/2551/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Короткої А.О.,

при секретарі Сидоренко Ю.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки - адвокат Ткаченко Наталія Миколаївна, до територіальної громади м.Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади м.Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання за нею права приватної власності на гараж «В-1», загальною площею 105,62 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 23.05.2002 року, посвідчених приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л.Л. та зареєстрованих в реєстрі за №811 та №813, вона придбала одноквартирний житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0638 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявою від 15.12.2004 року, посвідченою у нотаріуса землевласником суміжної земельної ділянки, було надано дозвіл на будівництво позивачкою гаража на земельній ділянці за вказаною адресою. Так, у 2005 році ОСОБА_1 збудувала гараж В-1, який відображено в технічному паспорті від 15.12.2005 року, з якого вбачається, що гараж має два поверхи із загальними розмірами по зовнішніх межах 10,52 м на 5,02 м, площа забудови земельної ділянки 52,8 м?, а всього загальна площа складає 105,62 м?.

15.04.2005 року заявою №2372 Прилуцької ОДПІ, яка межує із збудованим гаражем, було надано дозвіл на виїзд з гаража, який межує з територією податкової інспекції.

В подальшому позивачкою було отримано в оренду суміжну земельну ділянку площею 370 м?, з кадастровим №:03:006:0051 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування гаража по АДРЕСА_1 , на що вказує договір оренди, укладений з Прилуцькою міською радою Чернігівської області від 10.11.2020 року та витяг про реєстрацію оренди.

Намагаючись вирішити нині спірне питання у позасудовому порядку, ОСОБА_1 звернулася до відповідної технічно-будівельної організації та отримала звіт про проведення технічного обстеження, яким було обстежено технічний стан господарсько-побутової будівлі гаража та встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації такого.

Однак при подальшій подачі вказаного звіту до управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області їй було роз`яснено, що вказане приміщення за своїми розмірам перевищує дозволені для узаконення, тому через перевищення дозволеної площі гаража у позасудовому порядку неможливо отримати право власності на нього, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з відповідним позовом.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте остання подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила провести розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.п.31).

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав та просив провести розгляд справи без його участі (а.п.33).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до копії договорів купівлі-продажу одноквартирного жилого будинку та купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2002 року, посвідчених приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л.Л. та зареєстрованих в реєстрі за №811 та №813, ОСОБА_1 придбала у власність одноквартирний житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0638 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.6, 7), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34710226 від 11.03.2015 року (а.п.8).

Як вбачається з копії заяви ОСОБА_2 від 15.12.2004 року, посвідченої приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л.Л. та зареєстрованої в реєстрі за №12500, він, як власник земельної ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 , надав ОСОБА_1 свою згоду на будівництво нею гаража на наданій в користування земельній ділянці в АДРЕСА_1 , яка межує з належною йому земельною ділянкою (а.п.13).

З копії листа №237/10/01-0 від 15.04.2005 року начальника Прилуцької ОДПІ В.Т.Пахарини також вбачається, що Прилуцька ОДПІ не заперечує у виїзді з гаража, суміжного з територією податкової інспекції (а.п.18).

Відповідно до копії технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , такий був виготовлений 15.12.2005 року на замовлення ОСОБА_1 , в якому, окрім житлового будинку, також відображений гараж В-1, який має два поверхи із загальними розмірами по зовнішніх межах 10,52 м на 5,02 м, площа забудови земельної ділянки 52,8 м?, а всього загальна площа гаража складає 105,62 м? (а.п.14-17).

Згідно з копією Договору оренди земельної ділянки від 10.11.2020 року Прилуцька міська рада Чернігівського області надала ОСОБА_1 в оренду суміжну земельну ділянку площею 370 м?, з кадастровим номером :03:006:0051 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування гаража по АДРЕСА_1 , строком на 5 років (а.п.9-11), та з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34783989 від 12.03.2015 року, вбачається, що дана земельна ділянка надавалася ОСОБА_1 в оренду 12.03.2015 року також строком на 5 років (а.п.12).

Як вбачається з копії звіту ТОВ «Техексперт» про проведення технічного обстеження гаража «В1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дефектів та пошкоджень, що впливають на міцність, надійність та довговічність конструкцій не виявлено та було встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.п.19-21).

Відповідно до копії звіту ФОП ОСОБА_3 за №160511-1 від 11.05.2021 року про оцінку гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , його ринкова вартість, без врахування вартості земельної ділянки, станом на 11.05.2021 року складає 97800,00 грн (а.п.23).

З копії заяви ОСОБА_1 від 02.07.2021 року вбачається, що вона зверталася до Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області з проханням прийняти в експлуатацію належий їй гараж «В-1», загальною площею 105,62 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.2.)

Відповідно до копії листа №01-14/3036 від 13.08.2021 року виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області ОСОБА_1 було роз`яснено, що у неї відсутній документ на початок виконання робіт, а саме: повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Тому у разі відсутності права на виконання будівельних робіт на об`єкті ОСОБА_1 може скористатися нормою пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, відповідно до якого у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. На підставі викладеного вирішити порушене у зверненні питання не є можливим (а.п.32).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Згідно зі ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Пунктом 2 статті 16 ЦК України передбачено, що визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Частина 2 цієї норми передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Виняток з загального правила набуття права власності на новостворене майно особою, яка його створила, передбачений, зокрема ч. 2 ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно зі ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі ч.3 ст.376 ЦК України суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцию, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки.

У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст.26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно з пунктом 12 вказаної Постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність (абзац 3 п.22 Постанови)

Відповідно до п.14 Постанови на підставі ч.3 ст.376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, з огляду на все викладене вище, оцінюючи в сукупності докази, суд знаходить достовірно встановленим, що ОСОБА_1 , отримавши у власність земельну ділянку, використала її за цільовим призначенням та побудувала на ній нині спірний гараж «В-1», загальною площею 105,62 м?, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, тому за результатами проведення технічного обстеження такого його експлуатація є надійною та безпечною, у зв`язку з чим даний позов беззаперечно підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та ст.16, 177, 182, 316, 328, 331, 375, 376, 392 ЦК України, керуючись ст.60, 223, 247, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) до територіальної громади м.Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області (код ЄДРПОУ - 4346148, юридична адреса: вул.Незалежності, буд.82, м.Прилуки, Чернігівська область, 17500) про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право приватної власності на гараж «В-1» загальною площею 105,62 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено та підписано 30.08.2021 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.О.Коротка