ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 645/3909/21

Провадження № 22-ц/818/5903/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Тичкової О.Ю.,

Суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року у складі судді Горпинич О.В.

у с т а н о в и в :

17 червня 20201 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що між позивачем та відповідачем укладено шлюб від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина ОСОБА_4 . Сторони прожили у спільному шлюбі майже три роки. На день подання позову, позивачка звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем. Вказує, що батько дитини жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що в свою чергу ставить позивачку у скрутне матеріальне становище та змусило її звернутися до суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідно до закону батьки мають рівні обов`язки по утриманню неповнолітньої дитини, відповідач добровільно матеріальної допомоги дитині не надає. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , суд врахував те, що відповідач є працездатною особою, його майновий стан та те, що він має іншу неповнолітню дитину, відносно якої також має обов`язок по сплаті аліментів.

Не погоджуючись із таким рішенням суду представник позивача звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення скасувати та увалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач є працездатною особою, тому висновок суду стосовно того, що ОСОБА_2 не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу є не обґрунтованим та не законним. Вважає, що суд знехтував вимогами ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає таким вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працює та стабільно отримує невелику заробітну плату, має та сплачує аліменти на утримання іншої дитини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, та вважає правильним висновок суду про призначення їх у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21 липня 2018 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Онов`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 502, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають спільну малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Батьками дитини записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зазначені обставини визнаються самими сторонами.

Встановлено, що від попереднього шлюбу у відповідача є неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05.04.2019 року, яке набрало законної сили 07.05.2019 року, ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частина від його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та конкретизовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 ).

Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Частинами першою та другою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З урахуванням наявності на утриманні відповідача ще однієї дитини необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини є 1/6 частина всіх видів заробітку позивача, з урахуванням вимог ст. 182 СК України.

Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд першої інстанції врахував наявність у відповідача іншої дитини, на яку він сплачує аліменти, а тому правових підстав для іншого висновку по суті вирішення даного спору в частині визначення розміру аліментів у колегії суддів немає.

Посилання позивача на те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються на її користь з позивача на утримання їх сина з огляду на те, що є відповідач є працездатною особою, його матеріальний стан є стабільним, а утримання іншої дитини не свідчить про неможливість сплачувати аліменти у розмірі ј частку від усіх видів доходів, - спростовуються обставинами справи та вимогами закону.

В пункті 17 своєї Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи містять довідку про доходи відповідача, з якої вбачається, що останній отримує заробітну плату в розмірі 13 000. Суд першої інстанції також правильно врахував та оцінив цей факт, та дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення з відповідача аліментів, з урахуванням іншої дитини, та за умови такого заробітку, буде розумним та достатнім.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що як відповідач, так і позивач мають рівний обов`язок перед дитиною щодо її утримання до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання та її гармонійний розвиток.

Визначений судом аліменти на дитину, з врахуванням обставин справи, у розмірі по 1/6 частки усіх видів доходів відповідача є справедливим та достатнім для забезпечення прав неповнолітніх дітей в даній справі.

Доводи позивача про необґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягнення аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів доходу відповідача не заслуговують на увагу, оскільки відповідач відповідно до отримуваного ним заробітку (доходу) не може надавати на кожну дитину, яку утримує аліменти в такому розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України,може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук