КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9267/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 755/16831/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року,ухвалене у складі судді Чех Н.А.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Груп С» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

У жовтні 2019 року позивач ТОВ «Бізнес Груп С» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 травня 2017 року між ним та відповідачем було досягнуто згоди про укладання договору поворотної фінансової допомоги шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 в АТ «Креді Агріколь Банк», однак договір у формі єдиного письмового документу не укладався. В період з 25 травня 2017 року по 10 травня 2018 року на виконання умов договору поворотної фінансової допомоги ними було перераховано відповідачу на вказаний рахунок грошові кошти на загальну суму 2 500 000 грн. Впродовж зазначеного періоду у відповідача не було жодних скарг та зауважень щодо виконання ними (позивачем) умов договору. Оскільки умови договору поворотної фінансової допомоги не встановлюють строк повернення коштів, відповідачу була направлена 03.09.2019 року вимога, в якій вимагали в тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги повернути борг в розмірі 2 500 000 грн. Дану вимогу відповідач не отримала, борг не повернула, що змусило звернутися до суду з позовом про стягнення боргу з метою захисту порушених прав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Груп С» суму боргу в розмірі 2500 000 грн. та судовий збір 37 500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити,посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в рішенні та у позовній заяві вказується, що між позивачем та ОСОБА_1 було досягнуто усної згоди про укладення договору поворотної фінансової допомоги, проте зазначене не відповідає дійсності, адже нею ніяких угод/договорів/розписок та інших документів з позивачем заключено/узгоджено не було і позивачем не надано жодного доказу, який би доводив протилежне. Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 214 ЦПК України не вказав однозначно, чи встановив в повній мірі існування цього договору та не надав належної оцінки.

Звертає увагу на те, що позивач у позові спочатку вказує на те, що сам договір в письмовій формі не укладався, але в наступному абзаці зазначає, що договір має номер 25/05-С від 25.05.2017 року, тобто суперечить сам собі, оскільки усні домовленості не можуть мати номеру, а тим більше такого, що вказується в податковій звітності. Надані платіжні доручення про переведення коштів на рахунок відповідача, на які позивач посилається, як на підставу для задоволення позову, не містить в повній мірі узгоджених умов отримання відповідачем таких коштів, а також зобов`язань з їх повернення, а отже, не є доказом укладання між сторонами договору позики у розумінні статті 1046 ЦК України.

Крім того, позивачем надано платіжні доручення, частина з яких надані у вигляді фото з екрану комп`ютера, без будь яких ідентифікаційних ознак, що не можуть бути належним доказом. Оборотно-сальдова звітність в даному випадку не може бути належним доказом внесення коштів на умовах поворотної фінансової допомоги, адже являється самоскладеною бухгалтерською документацією внутрішнього обліку компанії. Що стосується виписки з рахунку, яку надав позивач, то в ній назва операції (призначення платежу) являється: Зовнішнє безготівкове поповнення карткового рахунку. Саме таке формулювання як «Зовнішнє безготівкове поповнення карткового рахунку» бачила відповідач при переведенні коштів на рахунок, якими користувалися двоє осіб. Відповідач не бачила призначення платежу, яке вказане на платіжних дорученнях та не була обізнана щодо перерахованих коштів позивача. Крім того, ніяких договірних відносин між позивачем та відповідачем попередньо не велося, відсутні інші договори/розписки/офіційна переписка. Усіма договірними відносинами з позивачем займався ОСОБА_2 . Відповідач в даному випадку вважала, що це безповоротна фінансова допомога. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку посилаючись лише на особисто сформовані позивачем платіжні доручення та призначення платежу в них.

Зазначає, що поворотна фінансова допомога може бути надана лише на підставі договору, в якому обов`язково має бути зазначено про строк її повернення та про відсутність нарахування процентів або інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, а отже позивачем обов`язково має бути наданий такий договір на підтвердження власних позовних вимог та щодо суті і природи правовідносин, які виникли між сторонами. В іншому ж випадку за умови відсутності укладеного в письмовій формі між сторонами договору, мова може йти лише про безповоротну фінансову допомогу, як те передбачено абзацом 1 пп. 14.1.257 ПКУ, умовами надання якої не передбачено ані самого повернення коштів, ані строку повернення. Позивачем на підтвердження власних вимог про стягнення з ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги має бути представлений суду і сторонам безпосередньо письмовий договір про надання ОСОБА_1 поворотної фінансової допомоги, який має відповідати вимогам ЦКУ, встановленим до договорів такого виду. Проте з позову позивача і за умови відсутності доданого до нього договору №25/05-С від 25.05.2017 року неможливо встановити, яка саме сума грошових коштів є предметом договору про ПФД, на який строк укладений цей договір, який строк повернення ПФД та який порядок повернення ПФД. Вважає, що ОСОБА_2 мав бути залучений до участі в справі в якості співвідповідача, оскільки він також отримував та використовував кошти, стягнення яких вимагає позивач.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши думку учасників справи, що з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримала грошові кошти від позивача на загальну суму 2 500 000 грн., що підтверджується платіжними дорученням, які знаходяться в матеріалах справи, не повертала їх позивачу, не заперечувала щодо зазначених призначень платежів (зворотна безвідсоткова фінансова допомога). Вказані обставини не були спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції не прийняв заперечення сторони відповідача щодо відсутності договору позики, оскільки стороною позивача надано документи, які підтверджують передачу (перерахування позивачем, отримання відповідачем) грошових коштів з зазначенням призначення платежу - зворотна безвідсоткова фінансова допомога. Такі документи відповідно до вимог законодавства є підтвердженням укладення договору позики. Судом відхилено як доказ, що дає підстави для відмови в задоволенні позову, той факт, що по рахунку, на який позивачем перераховувалися грошові кошти, відкритому на ім`я відповідача, є ще один користувач - ОСОБА_2 (чоловік відповідача). Дана обставина ніяким чином не спростовує викладених в позові та в долучених документах фактів. Крім того, суд вважав безпідставними та бездоказовим посилання сторони відповідача на те, що кошти від позивача, що надходили на її картковий рахунок, є прибутком її чоловіка ОСОБА_2 від господарської діяльності. Посилання сторони відповідача на те, що засновником та беніфіціарним власником позивача є ОСОБА_5 (син ОСОБА_2 від першого шлюбу), суд не прийняв як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог. Вказана інформація, враховуючи наявні в справі документи, ніяким чином не впливає на предмет спору, на правовідносини, що склалися між сторонами.

Крім того, судом з`ясовувалося у сторони позивача питання з приводу договору №25/05-С від 25.05.2017 року, який вказаний у призначені платежу в кожному платіжному дорученні, і стороною позивача було повідомлено про відсутність у них даного договору. Дана обставина, на думку суду, не є підставою для встановлення факту відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки наявність договірних зобов`язань підтверджується платіжними дорученнями, що не суперечить вимогам законодавства. Вказані платіжні доручення свідчать про укладення між сторонами договору позики та містять істотні умови - перерахування грошових коштів частинами, загальна сума, обов`язок повернути суму позики. Така істотна умова як визначення сторонами строку повернення позики відсутня, однак відсутність такої умови не є порушенням, законодавством встановлено в такому випадку порядок - направлення вимоги боржнику щодо повернення боргу протягом тридцяти днів, що і було зроблено стороною позивача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на досягнення згоди з ОСОБА_1 про укладення договору поворотної фінансової допомоги шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614, тому за період з травня 2017 року по 10 травня 2018 року позивачем було перераховано відповідачу 2 500 000 грн. Однак відповідач грошові кошти не повернула.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем в період з 25 травня 2017 року по 10 травня 2018 року на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховувалися грошові кошти, а саме:

- Платіжне доручення №3435 від 25.05.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №3478 від 01.06.2017 року, сума - 30 000 грн.;

- Платіжне доручення №3482 від 02.06.2017 року, сума - 30 000 грн.;

- Платіжне доручення №3582 від 30.06.2017 року, сума - 100 000 грн.;

- Платіжне доручення №77 від 17.07.2017 року, сума - 100 000 грн.;

- Платіжне доручення №127 від 21.07.2017 року, сума - 100 000 грн.;

- Платіжне доручення №3773 від 28.08.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №3847 від 08.09.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №3837 від 12.09.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №3856 від 18.09.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №3937 від 28.09.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4226 від 03.01.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №266 від 05.10.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №302 від 13.10.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4035 від 25.10.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №401 від 07.11.2017 року, сума - 70 000 грн.;

- Платіжне доручення №427 від 10.11.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №432 від 14.11.2017 року, сума - 70 000 грн.;

- Платіжне доручення №4091 від 21.11.2017 року, сума - 80 000 грн.;

- Платіжне доручення №504 від 28.11.2017 року, сума - 70 000 грн.;

- Платіжне доручення №513 від 04.12.2017 року, сума - 30 000 грн.;

- Платіжне доручення №4150 від 12.12.2017 року, сума - 100 000 грн.;

- Платіжне доручення №549 від 18.12.2017 року, сума - 100 000 грн.;

- Платіжне доручення №620 від 28.12.2017 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4245 від 12.01.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4329 від 25.01.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4350 від 01.02.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4354 від 05.02.2018 року, сума - 100 000 грн.;

- Платіжне доручення №4460 від 21.02.2018 року, сума - 100 000 грн.;

- Платіжне доручення №4486 від 01.03.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4566 від 14.03.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4575 від 16.03.2018 року, сума - 20 000 грн.;

- Платіжне доручення №4576 від 16.03.2018 року, сума - 10 000 грн.;

- Платіжне доручення №4577 від 16.03.2018 року, сума - 20 000 грн.;

- Платіжне доручення №4618 від 23.03.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4651 від 28.03.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4661 від 02.04.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4622 від 04.04.2018 року, сума - 20 000 грн.;

- Платіжне доручення №4621 від 12.04.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4641 від 16.04.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4652 від 23.04.2018 року, сума - 100 000 грн.;

- Платіжне доручення №4697 від 27.04.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4709 від 02.05.2018 року, сума - 50 000 грн.;

- Платіжне доручення №4764 від 10.05.2018 року, сума - 50 000 грн.

Загальна сума за даними платіжними дорученнями складає 2 500 000 грн.

В призначенні платежів в кожному платіжному дорученні вказано «Надання зворотної безвідсоткової фін. Допомоги зг.дог №25/05-С від 25.05.2017 року карт.сч 3852 ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_2 не оподатковується Без ПДВ».

Вказані кошти перераховувалися платником ТОВ «Бізнес Груп С» через АТ КБ «Приватбанк» відповідачу на картковий рахунок, відкритий в ПАТ АТ «Креді Агріколь Банк».

Оборотно-сальдова відомість по рахунку 6857 за 2 квартал 2018 року ТОВ «Бізнес Груп С», в якій зазначено контрагентом ОСОБА_1 , містить дані платіжних доручень, сум, розмір яких в загальному становить 2 500 000 грн.

03.09.2019 року позивачем направлено відповідачу вимогу за вихідним № 03/09/19 про повернення 2 500 000 грн. впродовж 30 календарних днів моменту отримання даної вимоги. Вказана вимога відповідачем не отримана та повернута з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

Зарахування вказаних грошових коштів підтверджено випискою з АТ «Креді Агріколь Банк» по картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 01.08.2017 року по 27.06.2018 року.

Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Отже, поворотна фінансова допомога за своєю суттю - це передача позичальнику у користування на певний строк суми грошових коштів без нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плату за користування такими грошовими коштами, тобто позика грошових коштів.

Таким чином, за своєю правовою природою між сторонами був укладений договір позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Встановивши факт існування між сторонами договірних правовідносин з приводу позики, а також факту невиконання позичальником своїх зобов`язань перед позикодавцем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки наявні в матеріалах справи платіжні доручення підтверджують перерахування на картковий рахунок на ім`я відповідача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 500 000 грн., що є належними та допустимими доказами, передбаченими законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ніяких угод/договорів/розписок та інших документів з позивачем заключено/узгоджено не було і таких доказів позивачем не надано, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем ТОВ «Біснес Груп С» надано платіжні доручення, які підтверджують факт надання коштів поворотної фінансової допомоги у період часу з травня 2017 року по травень 2018 року, адже призначення цих коштів відображають їх поворотність, а саме у цих платіжних дорученнях зазначено «зворотна безвідсоткова фінансова допомога».

Доводи апеляційної скарги про те, що документально позивачем не підтверджено, що сформовані позивачем платіжні доручення вказують на дію між сторонами спору та узгоджені між ними умови договору, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наявні у матеріалах справи копії платіжних доручень є первинними розрахунковими документами, вірність яких посвідчена Відділенням ПАТ «ПУМБ» та Печерською філією АТ КБ «Приватбанк», та відповідають вимогам, встановленим до такого виду документів чинним законодавством.

Так, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16 липня 1999 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно з ч.2 ст.9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 1.30 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1.4 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Пунктом 1.9 Інструкції визначено, що відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.

Відповідно до п.3.7 Інструкції, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Також вимоги до оформлення платіжного доручення передбачені пунктами 4.6 - 4.11 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року, що було чинним у період виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 4.6 вказаного Положення визначено, що платіжні доручення є розрахунковими документами, які належать до меморіальних документів, що використовуються для безготівкових розрахунків та застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку.

Згідно з п. 4.10 - 4.11 Положення первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа ( форми), дату і місце складання; назву підприємства ( банку), що склало документ; зміст та обсяг операції ( короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані,що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Згідно з п. 4.11 Положення до обов`язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (крім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; сума операції (цифрами та словами). Сума операції може бути відображена лише цифрами, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку; номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів).

Таким чином, надані позивачем платіжні доручення, із відмітками ПАТ «ПУМБ» ( за липень, жовтень, листопад, грудень 2017 року) та АТ КБ «Приватбанк» про здійснення перерахування суми зазначених у платіжних дорученнях коштів «Проведено банком» є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та розрахунковими документами у розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують факт перерахування ТОВ «Бізнес Груп С» коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , та призначення зазначених платежів.

Отже, надані платіжні доручення свідчать про наявність між сторонами правовідносин з надання поворотної фінансової безвідсоткової допомоги ( позики) та містять істотні умови - перерахування грошових коштів частинами, обов`язок повернути суму позики. При цьому, не є порушенням відсутність умови щодо строку повернення позики, оскільки 03.09.2019 року стороною позивача на адресу відповідача було надіслано вимогу щодо повернення боргу протягом тридцяти днів, що узгоджується з абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Також зарахування вказаних грошових коштів підтверджено випискою з АТ «Креді Агріколь Банк» по картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за період з 01.08.2017 року по 27.06.2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що поворотна фінансова допомога може бути надана лише на підставі договору, укладеного в письмовій формі та підписаного обома сторонами, колегія суддів відхиляє, оскільки за змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Оскільки наявність між сторонами договірних правовідносин з приводу поворотної фінансової допомоги (позики) зафіксовано у платіжних дорученнях, то правочин з надання відповідачу позивачем поворотної фінансової безвідсоткової допомоги є таким, що вчинений уписьмовій формі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 пояснив, що на час надання поворотної фінансової допомоги саме відповідач ОСОБА_1 була кінцевим беніфіціарним власником ТОВ «Бізнес Груп С». Проект договору поворотної фінансової безвідсоткової допомоги був підготовлений працівниками товариства у письмовому вигляді, з присвоєнням номеру № 25/05-С від 25.05.2017 року та був наданий ОСОБА_1 на підпис, проте нею товариству повернутий не був.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факту надходження грошових коштів на її рахунок, отримання нею цих коштів та їх використання, лише посилається на те, що при переведенні коштів на рахунок вона бачила таке формулювання як «зовнішнє безготівкове поповнення карткового рахунку», тобто відповідач підтверджує факт надходження таких коштів.

Встановивши, що між сторонами існувала домовленість стосовно істотних умов договору, а наявні в матеріалах справи розрахункові документи підтверджують факт переказу грошових коштів позивачем на рахунок відповідача, що є належними умовами для укладення реального договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами був укладений договір саме поворотної фінансової допомоги (позики), а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 має бути залучений до участі в справі в якості співвідповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно встановив факт перерахування грошових коштів саме ОСОБА_1 та укладення договору про надання поворотної фінансової безвідсоткової допомоги між ТОВ «Бізнес Груп С» та ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що виплачені ТОВ «Бізнес Груп С» кошти є доходом від діяльності підприємства, на її користь та її чоловіка ОСОБА_2 , і зазначеними коштами розпоряджались як вона, так і ОСОБА_2 , - висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не спростовують, оскільки в усіх платіжних дорученнях зазначено інше призначення платежів, які не оподатковуються, та отримувачем коштів визначена ОСОБА_1 .

Судом першої інстанцій під час розгляду справи повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив їх доказами, які оцінив згідно з вимогами процесуального закону та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.