Справа № 219/6848/21
Провадження № 2/219/2598/2021
29 вересня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Азямової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
встановив:
позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.09.1997 року. Разом з позивачем в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є її колишнім зятем, але з лютого 2020 року останній не проживає за вказаною адресою, зібрав свої речі та переїхав жити за місцем мешкання своїх батьків. Відповідач участі в утриманні житла не приймає та оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди вільного користування та розпорядження належним їй майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушена звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.09.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Т.В. Бовою, та право власності зареєстровано в Бахмутському бюро-технічної інвентаризації (а.с.5).
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.11-12).

На запит суду щодо реєстрації відповідача Бахмутської міської радою повідомлено, що за даними реєстру Бахмутської міської ради об`єднаної територіальної громади, місце проживання фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано з 22.12.2010 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 22 червня 2021 року, складеного комісією в складі: голови ОСББ «Чехова, 12» Думанської Т.А. та управителя ОСББ «Чехова, 12» ОСОБА_4 в присутності сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , комісією було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишній зять ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 01.02.2020 року, а проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає.

Як вбачається з листа начальника Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 27.08.2021 року № 13385/401/01-2021) згідно обліків Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу чинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до квартири у будинку, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 не звертався.

Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 31.08.2021 року № 5229, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 18.12.2020 року по 29.12.2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні КНП «БЛІЛ м. Бахмут». Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № ІХ-201217/10937 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі, нею не користується, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд,

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М.Лапченко