ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/488/21 Номер провадження 22-ц/814/2072/21Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М. І. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Прядкіної О.В., Хіль Л.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Великокобелячківська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Новосанжарська селищна об`єднана територіальна громада

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області, ухвалене 21 липня 2021 року у складі судді Кашуби М.І.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Новосанжарська селищна об`єднана територіальна громада про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, остаточно визначившись з позовними вимогами відповідно до уточненої позовної заяви, просила визнати право власності на Ѕ частину приміщення гараж № Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона працювала в колективному сільськогосподарському підприємстві (КСП) "Великокобелячківське" до 26 лютого 2000 року.

Зазначала, що на зборах уповноважених КСП "Великокобелячківське" визначено індивідуальні майнові паї та затверджено список громадян, які мають право на майновий пай, зазначивши розмір майнового паю.

Також вказувала, що після розпаювання з 2003 року вона користується гаражем Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ) площею, згідно з технічним паспортом 63,8 кв.м і вартістю відповідно до Звіту про оцінку вартості належного боксу № 1 в гаражі Б-1 17 200,00 грн., а тому в неї виникло право власності на гараж.

Посилалася на те, що майновий сертифікат виготовлений не був та свідоцтво про право власності на майно їй не видавалося, проте рішенням виконавчого комітету Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21.10.2020 року, виробничому будинку (автогараж), що належить групі співвласників, в тому числі і їй, присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 як на підставу свого позову посилається на те, що вона була членом КСП «Великокобелячківське», внаслідок розпаювання якого вона отримала у власність гараж Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ), площею 63,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до архівної довідки № І-01-29/4 від 20.01.2021 року, виданої архівним сектором Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, де відображено, зокрема, список громадян, які мають право на індивідуальний майновий пай із зазначенням суми паю. Так, у вказаній архівній довідці міститься інформація про вартість майнового паю ОСОБА_1 у розмірі 448,00 грн. (а.с. 9).

Рішенням виконавчого комітету Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21.10.2020 року «Про присвоєння номера виробничому будинку», пунктом 2 якого вирішено присвоїти номер 22 виробничому будинку (автогараж), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

У Довідці Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-22/333 від 16.11.2020 року зазначено, що гаражі для автомобілів, які належать ОСОБА_1 розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

ПП «ПБТІ «Інвентаризатор» виготовлено технічний паспорт на гараж (бокс № НОМЕР_1 ) від 10.11.2020 року (а.с. 13-16).

Згідно звіту про оцінку вартості земельних поліпшень гараж Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість вказаного гаража Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ), площею 63.8 кв.м., становить 17 200 грн. (а.с. 17).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що надані позивачем докази не доводять обставини стосовно факту набуття права власності на гараж Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ) на підставі та у порядку, визначеному нормами права, що врегульовують питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства, з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, або, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335, 344 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15.

Таким чином, набуття права власності власником майнового паю на індивідуально визначений об`єкт зі складу майна підприємства передбачає певний порядок.

За вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що співвласники розпайованого майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників паїв або в порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред`явлення позову до всіх інших співвласників на підставі положень ЦК України та інших норм законодавства, які регулюють відносини між учасниками спільної часткової власності.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він набув право власності на спірний об`єкт у визначеному законом порядку.

Доводи апелянта про те, що в період розпаювання майна КСП «Великобелячківське» не було вжито всіх необхідних процедур щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишнього КСП, тому позивач лише за рішенням суду може оформити право власності на спірне майно, не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права власності не породжує, а підтверджує наявне у позивача право, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

У цій справі встановлено, що спірний гараж перебуває у спільній частковій власності власників майнових паїв колективного сільськогосподарського підприємства. Питання щодо виділу позивачу належної частки в натурі не вирішувалося.

Із огляду на встановлені обставини та надані докази суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для визнання права власності на Ѕ приміщення виробничого будинку (автогараж № 1 (бокс№ НОМЕР_1 ) відсутні.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді О.В. Прядкіна

Л.М. Хіль