Ухвала

Іменем України

30 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 522/3352/21

провадження № 61-13473ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Веселовим Олександром Вікторовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2021 року за заявою про забезпечення позову у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Альбатрос» до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», Приватного підприємства «Полін» про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Альбатрос» (далі - ПрАТ «Альбатрос») звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету ОМР, Приморської районної адміністрації ОМР, КП «Бюро технічної інвентаризації», Приватного підприємства «Полін» про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису про державну реєстрацію.

Одночасно з позовом, ПрАТ «Альбатрос» було подано заяву про забезпечення позову, в якій останнє просило суд накласти арешт на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 7839250, загальною площею 337,1 кв. м., номер запису 472 в книзі: 36неж-149, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що у відповідача ОСОБА_1 відсутні будь-які права на приміщення горища, що належить заявнику та яке було самовільно реконструйоване відповідачем без згоди заявника і станом на сьогодні має адресу: АДРЕСА_1 . Предметом позову, з яким ПрАТ «Альбатрос» звернувся до суду, є визнання недійсним свідоцтва про право власності на зазначену будівлю. Заявнику випадково стало відомо через мережу Інтернет, що об`єкт за указаною адресою виставлено на продаж. Посилаючись на порушення права спільної часткової власності заявника на частину нежитлових приміщень, останній указує на наявність об`єктивних побоювань, що невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року у задоволенні заяви ПрАТ «Альбатрос» про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ПрАТ «Альбатрос» про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ПрАТ «Альбатрос» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 червня 2021 рокуухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року скасовано. Заяву ПрАТ «Альбатрос» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 337,1 кв. м, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно 7839250, номер запису 472 в книзі:36неж-149, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд першої інстанції не врахував, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення прав позивача у випадку задоволення позову для забезпечення виконання рішення суду.

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Веселова О. В. засобами поштового зв`язку звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2021 року у вищевказаній справі.

Скарга подана ізпропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Так, відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Встановлено, що повний текст постанови Одеського апеляційного суду від 22 червня 2021 року отримано заявником10 липня 2021 року, після чого невідкладно оскаржено її у касаційному порядку.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржене судове рішення, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано належної оцінки всім доводам учасників справи, неповно з`ясовано фактичні обставини справи, що призвело до ухвалення судових рішень з порушенням норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ПрАТ «Альбатрос» про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ПАТ «Альбатрос» до ОСОБА_1 , ВК Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації», ПП «Полін», про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису про державну реєстрацію.

Разом з позовною заявою, представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 7839250, загальною площею 337,1 кв. м, номер запису 472 в книзі: 36неж-149, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої заяви ПрАТ «Альбатрос» зазначає, що у відповідача ОСОБА_1 відсутні будь-які права на приміщення горища, що належить заявнику та яке було самовільно реконструйоване відповідачем без згоди заявника і станом на сьогодні має адресу: АДРЕСА_1 . Посилаючись на порушення права спільної часткової власності заявника на частину нежитлових приміщень, останній указує на наявність об`єктивних побоювань, що невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання недійсним свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості, тобто, пред`явлені ПрАТ «Альбатрос» позовні вимоги є вимогами майнового характеру, а відтак, забезпечення їх накладенням арешту на нерухоме майно є обґрунтованим.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

За наведених обставин, врахувавши співмірність обраного заявником виду забезпечення позову із заявленими вимогами, а також те, що неприйняття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного нерухомого майна на користь інших осіб, апеляційний суд на законних підставах вжив заходи забезпечення позову, наклавши арешт на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 337,1 кв. м, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно 7839250, номер запису 472 в книзі:36неж-149, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судами норм процесуального права, а зводяться до незгоди заявника із застосованими заходами забезпечення позову та власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 22 червня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Веселовим Олександром Вікторовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2021 року за заявою про забезпечення позову у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Альбатрос» до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», Приватного підприємства «Полін» про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання незаконним та скасування рішення, скасування запису про державну реєстрацію.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко
А. Ю. Зайцев
М. Ю. Тітов