Справа № 465/7110/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3633/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

04.11.2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , 1970 року народження, та ОСОБА_3 , 1976 року народження, в якій просила вжити заходи тимчасового обмеження прав вказаних осіб, шляхом заборони перебувати в місцях спільного проживання із нею ( ОСОБА_2 ) в приміщенні будинку АДРЕСА_1 та наближатися до даного будинку протягом шести місяців; зобов`язання усунути перешкоди в користуванні спільною частковою власністю: зняти колодку з опалювального приладу, відновити системний доступ опалення в кімнату під літ. 1-11, площею 12,8 кв.м., та не чинити перешкод в користуванні спільною кухнею, ванною, туалетом та літньою кухнею.

Заявлені вимоги ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що їй на праві власності належить 1/8 частина будинку АДРЕСА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , яка є її рідною сестрою, також має у власності 1/8 частину будинку, вказане майно, що в загальному становить 1/4 частину будинку і складається з приміщень мезоніну, вони успадкували після смерті матері ОСОБА_4 .

Однак, заінтересовані особи ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 постійно чинять їй ( ОСОБА_2 ) перешкоди в користуванні житловим приміщенням, застосовуючи до неї фізичне та психічне насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась у поліцію. Окрім того, заінтересовані особи вчиняють щодо неї й економічне насильство, створюючи неможливі умови для проживання та користування спільними приміщеннями, зокрема: перекрили взимку доступ опалення у її кімнату, заставляють приміщення кухні непотрібними речами, що унеможливлює приготування їжі, закрили на колодку прилад опалення й підігріву води, періодично відключають світло у її кімнаті, не допускають до ванни і туалету, внаслідок чого вона не може вільно користуватись належним їй майном.

Вважає, що вказані дії вчиняються заінтересованими особами з метою змусити її залишити житло і тривають вже понад шість років, а тому заборона на проживання заінтересованих осіб у спільному житловому приміщенні відновить баланс інтересів та примусить їх переглянути свою поведінку на майбутнє.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду оскаржила заявник ОСОБА_2 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її заяву задовольнити.

Апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржуване рішення суду суперечить нормам Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звертає увагу, що одним із заходів тимчасового обмеження прав кривдника відповідно до вказаного вище Закону, є такий захід, як усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи, однак, відмовляючи у задоволенні заяви, суд помилково виходив із того, що необхідно вирішити спір про користування спільним майном.

Апелянт просить врахувати, що протиправні дії заінтересованих осіб по відношенню до неї не пов`язані із наявністю спору щодо користування спільним житловим приміщенням, а заінтересовані особи упродовж тривалого періоду часу створюють їй нелюдські умови для проживання, обмежують доступ до необхідних у побуті речей, постійно чинять над нею психологічне, економічне та фізичне насильство.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, сторона апелянта подала клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, однак, для задоволення цього клопотання відсутні визначені процесуальним законом підстави, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14.09.2021 року, є дата складення повного судового рішення 24.09.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.

Розділ IV глави 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

З матеріалів справи встановлено, що заявник ОСОБА_2 , 1973 року народження, та заінтересована особа ОСОБА_2 , 1970 року народження, є рідними сестрами, які в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2015 року набули право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 , - по 1/8 частині кожна із них (а.с.4-5).

Заявник зверталась в органи поліції щодо вчинення відносно неї протиправної поведінки, однак, їй роз`яснено, що житловий спір належить вирішувати в судовому порядку (а.с.8, 12, 15).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що між сторонами існує спір щодо користування спірним житловим приміщенням, який належить вирішувати в іншому порядку за правилами загального позовного провадження.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам у справі і дійшов правильного висновку про недостатність доказів для застосування до заінтересованих осіб обмежувального припису, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2021 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич