Номер провадження: 22-ц/813/6306/21
Номер справи місцевого суду: 509/1301/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Овідіопольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про індексацію аліментів та стягнення заборгованості зі сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року до Овідіопольського райсуду Одеської області звернулась ОСОБА_2 з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що відповідач ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою, та просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2018 року по лютий 2020 року, яка утворилася внаслідок невиконання обов`язку здійснювати індексацію розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 482,10 грн. заборгованості зі сплати аліментів та 2000,00 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з правового аналізу ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слідує, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено у розмірі 101 відсотка до 24 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року така індексація проводиться у разі перевищення 103 відсотків.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року у справі № 509/3573/14-ц шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний; позивачці прізвище « ОСОБА_4 » було змінено на « ОСОБА_5 »; визначений обов`язок відповідача сплачувати на утримання?доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 643,00 грн. щомісяця, до досягнення ОСОБА_3 18 років.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року набрало законної сили 22 грудня 2014 року.

Щодо стягнення аліментів Овідіопольським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження.

З моменту набрання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року законної сили відповідач сплачував щомісяця аліменти у твердій грошовій сумі, яка була визначена рішенням суду. З цих виплат заборгованості він не має. Але, протягом усього строку сплати аліментів їх розмір не індексувався.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернула до суду з позовом, в якому просила суд збільшити розмір?аліментів за рахунок індексації, які стягуються з ОСОБА_1 , з 643,00 грн. до 1192,12 грн. щомісяця до досягнення ОСОБА_3 18 років та стягнути з ОСОБА_1 15 296,98 грн. заборгованості зі сплати аліментів за період з січня 2015 року по серпень 2018 року, яка утворилася внаслідок невиконання обов`язку здійснювати індексацію розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 січня 2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 індексацію по сплаті аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 15 296,98грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

У березні 2020 року ОСОБА_6 знову звернулась до суду та просила стягнути з ОСОБА_1 3 482,10 грн. заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2018 року по лютий 2020 року, яка утворилася внаслідок невиконання обов`язку здійснювати індексацію розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості, яка утворилася внаслідок нездійснення індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом?статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Частина друга?2 статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

17 травня 2016 року прийнято Закон України 1368-VIII «Про внесення змін до?деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі», пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а пунктом 2 - до Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».

Цим Законом, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включено до переліку об`єктів індексації, визначених у частині першій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також внесено зміни до статті 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», якою регламентовано порядок стягнення аліментів, а саме: покладено обов`язок на державного виконавця обчислювати суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

Закон України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі»?набрав чинності 12 червня 2016 року.

Враховуючи встановлений судом факт наявності заборгованості відповідача зі сплати аліментів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення суми індексації аліментів у період з вересня 2018 року по лютий 2020 року підлягають задоволенню.

Згідно з розрахунком розміру індексації, здійсненого позивачем, розмір індексації аліментів за вказаний період становить 3 482,10 грн.

Відповідно до частини першої статті?20 СК України?до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 129, частиною третьою статті?138, частиною третьою статті?139?цього?Кодексу.

Індекс споживчих цін - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об`єктом індексації грошових доходів населення є, в тому числі, і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, у наслідок підвищення доходу за рахунок індексації, визначається новий розмір проіндексованого доходу і саме з цього моменту починається наростаючим підсумком обчислюватись новий індекс, аж поки ця розрахункова величина знов не досягне рівня порогу індексації. При цьому, увесь цей час, з моменту проведення індексації, дохід сплачується у новому, проіндексованому розмірі. Під час нової індексації за базу розрахунку береться вже раніше проіндексована сума.

Саме такий метод розрахунку індексації наведений у додатку 1 до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Доказів порушення методології розрахунку індексації здійсненого позивачем відповідач не надав.

Також судом прийнято до уваги, що позивач врахував у наданому розрахунку заборгованості, що відповідач добровільно сплачував аліменти у підвищеному розмірі, чим частково компенсував розрахункову індексацію.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, які були понесені позивачем, суд враховує наступне.

Враховуючи, що позовні вимоги суд повністю задовольнив, усі судові витрати, що були зроблені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено ст. 30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як встановлено ст. 11 Закон України «Про ціни і ціноутворення», вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Вартість послуг адвоката не є предметом державного регулювання.

Суд встановив, що на підтвердження суми судових витрат було надано договір про надання професійної правничої допомоги 01.03.2020 року, який передбачає фіксований розмір гонорару 2000,00 грн. та акт приймання наданих послуг від 13.04.2020 року, який підтверджує, що позивач прийняв надані адвокатом послуги на суму 2000,00 грн.

Відповідно до умов п.п. 4.3 договору, під час визначення розміру гонорару було прийнято до уваги кваліфікація адвоката, значення справи для позивача, складність справи, запланований обсяг послуг та робіт, що має надати (виконати) адвокат, віддаленість суду, у якому має здійснюватися розгляд справи та інші чинники.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також врахував, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Між тим, відповідачем не доведено, що розмір судових витрат у сумі 2000,00 грн. є неспівмірним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача має бути стягнуто 2000,00 грн. судових витрат.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення суми індексації аліментів та судових витрат у розмірі 2000 грн. ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами, та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 24.09.2021 року.

Головуючий О.М. Таваркіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова