Справа №519/75/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

17.09.2021 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Барановської З.І., секретаря - Гнатюк Л.Д.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

експерта - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В:

31.08.2019 позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.08.2019 о 17.15 год. водій ОСОБА_4 в м. Южне по вул. Новобілярська, 18, керуючи транспортним засобом марки «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , здійснюючи обгін на перехресті вулиць Новобілярська - Іванова, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який здійснював поворот ліворуч. В результаті ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.14.6 ПДР України. Таким чином, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. 10.09.2019 суддя Миколаївського районного суду Львівської області своєю постановою визнав ОСОБА_4 винним в скоєні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП (справа №447/2030/19). Транспортний засіб «Toyota», державний номер НОМЕР_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 31.08.2019 о 17.15 год. при виникненні ДТП, ОСОБА_3 знаходилась в салоні автомобіля «Toyota», державний номер НОМЕР_2 , в якості пасажира зі своєю малолітньою дитиною, при цьому за кермом знаходився батько останньої ОСОБА_5 . Для визначення збитку спричиненого в наслідок ДТП, яке сталося 21.08.2019, ОСОБА_3 звернулася з відповідною заявою до судового експерту ОСОБА_6 про проведення автотоварозновчого дослідження пошкодженого автомобіля ТОУОТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 . Після чого, між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був оформлений договір №190918 про проведення автотоварознавчого дослідження ДТП автомобіля від 18.09.2019. Згідно висновку №190918 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ТОУОТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вбачається, що вартість ремонту зазначеного транспортного засобу становить 580078,35 грн. ОСОБА_4 було належним чином повідомлено про дату та час експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ТОУОТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_4 на експертне автотоварознавче дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ТОУОТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без поважних причин не з`явився, хоча про дату та час дослідження був сповіщений належним чином, про причини неявки ОСОБА_4 не повідомив. Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , на момент скоєння ДТП, був застрахований ПАТ «HACK «Оранта», що підтверджується копією полісу №АМ/9764835 від 24.01.2019. Згідно зазначеного полісу №АМ/9764835 від 24.01.2019 страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 100000 грн., розмір франшизи - 1000 грн. В зв`язку з тим, що умови відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» були дотримані сторонами, 05.11.2019 ОСОБА_3 отримала на свій картковий рахунок АТ КБ «Приват банк» максимальне страхове відшкодування в розмірі 99000 грн., а саме суму зменшену на суму франшизи. ОСОБА_3 неодноразово зверталася, в телефонному режимі, до ОСОБА_4 для відшкодування збитків в грошовому еквіваленті, яку останній спричинив в результаті ДТП, так як сума страхового відшкодування не поглинула суму на яку було спричинено пошкодження автомобіля, а саме на суму 484078,35 грн., але ОСОБА_4 категорично ігнорував законі вимоги ОСОБА_3 , в зв`язку з чим остання змушена звернутися з позовом до суду. Таким чином, на поточний час у ОСОБА_4 виник збиток перед ОСОБА_3 в результаті ДТП в розмірі 484078,35 гри. з чого і складається ціна позову. На підставі викладеного та керуючись діючим законодавством України, вбачається, що право ОСОБА_3 дійсно порушено з боку ОСОБА_4 , в зв`язку з чим ОСОБА_3 правомірно звергається до суду для захисту своїх прав про стягнення з ОСОБА_4 різницю між фактичним розміром шкоди завданої в наслідок ДТП і страховою виплатою, що складає 48407835 грн.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 24.02.2020 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін..

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 07.09.2020 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано з ПАТ «НАСК ОРАНТА» належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких оцінено пошкодження автомобіля марки Toyota, державний номер НОМЕР_2 , заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.08.2019 близько 17.15 год. в м.Южне Одеської області, а саме: копія звіту оцінювача (експерта) або інших документів (калькуляцій, актів, рахунків, та інше), на підставі яких страховик було визначено вартість матеріального збитку та розраховано розмір страхового відшкодування (страхова справа №12959).

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 19.11.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення автотоварознавчої експертизи відмовлено.

29.04.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заява, згідно якого відповідно до позовної заяви та постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 10.09.2019, дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки "Ford Transit" д.н. НОМЕР_1 та автомобіля марки Toyota р.н. НОМЕР_2 , мала місце 31.08.2019, хоч насправді ДТП трапилась 21.08.2019, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВД №269894, схемою місця ДТП, які наявні в матеріалах справи. Для визначення розміру спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків, позивачка звернулася до експерта, який провів автотоварознавче дослідження. Тим не менше, відповідач, всупереч зазначеному в позовній заяві, не був завчасно повідомлений про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, оскільки вищевказане повідомлення надійшло за день до проведення огляду автомобіля в с. Візирка Одеської області. Відтак, ОСОБА_4 фізично не мав можливості прибути в с. Візирка Одеської області з Миколаївського району Львівської області, оскільки завчасно не був повідомлений про його проведення. Тим не менше, згідно висновку №190918 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля TOYOTA CAMRY реєстраційний номер НОМЕР_2 від 07.10.2019, складеного судовим експертом ОСОБА_6 (сторінка 10), вартість відновлюваного ремонту досліджуваного КТЗ більше його ринкової вартості на момент отримання пошкоджень на підставі п.8.2 а) Методики оцінки вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження та складає 252147,00 грн. Таким чином, зважаючи на поданий позивачем висновок експерта №190918 від 07.10.2019, витрати на відновлюваний ремонт складають 580078,35 грн., ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди складала б - 252147,00 грн. Вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди у висновку експерта №190918 від 07.10.2019 не встановлювалася. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 як власника наземного транспортного засобу марки "Ford Transit" д.н. НОМЕР_1 на той момент була застрахована згідно з договором обов`язкового страхування (поліс АМ /9764835 від 24.01.2019) в ПрАТ "НАСК "Оранта". При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір страхової суми щодо відшкодування за завдану майнову шкоду за вказаним полісом обов`язкового страхування складає 100000,00 грн., франшиза складає 1000,00 грн. Позивачка не заперечує, що отримала страхове відшкодування в максимальному розмірі 99000 грн., зменшене лише на суму франшизи (1000 грн.). Враховуючи вищевказане, вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.08.2019, має визначатись як: ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (у висновоку експерта №190918 від 07.10.2019 встановлена в розмірі 252147,00 грн.) за мінусом вартості автомобіля марки Toyota р.н. НОМЕР_2 після дорожньо-транспортної пригоди та за мінусом 99000 грн. страхового відшкодування, отриманого позивачкою. Зважаючи на відсутність підтвердженої належними доказами вартості автомобіля марки Toyota р.н. НОМЕР_2 після дорожньо-транспортної пригоди, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Аналогічною є позиція Верховного суду в подібних правовідносинах (тотожних) справах - Постанова Верховного суду від 18.12.2018 (справа №554/1167/16-ц), постанова Верховного суду від 13.06.2019 (справа №461/10942/15), постанова Верховного суду від 30.10.2019 (справа №161/6344/15-ц).

19.10.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої у п.1. арк.1 відзиву відповідач зазначає про технічну помилку у тексті позовної заяви та постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 10.09.2019 у частині дати дорожньо-транспортної пригоди, яка стала юридичним фактом виникнення як договірних, так і деліктних правовідносин для сторін цього судового спору. Таке зазначення дати ДТП у тексті позовної заяви є помилковим написанням, що наявна лише на 1 арк. позовної заяви у цій справі, а у контексті постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 10.09.2019, якою відповідач притягнувся до адміністративної відповідальності, є опискою, однак, КУпАП не передбачає правовий інститут виправлення описок, більш того не містить положення про застосування аналогії закону. Водночас, всі інші матеріали цієї судової справи містять дату ДТП - 21.08.2019. Крім того, вищезазначена постанова є преюдиціальною для цієї справи, обов`язковою для суду лише щодо з`ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони відповідачем. Те, що подія ДТП мала місце крім відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, свідчать також матеріали страхової справи, що наявні у матеріалах судової справи. По-друге, щодо завчасного повідомлення Відповідачу про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу зазначаємо, що п. 5.2 Розділу V Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 регламентовано, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). Зі сторони позивача, що підтверджується копіями платіжних доручень, накладної, опису, наявними матеріалами справи, повідомлення було відправлене 12.09.2019, тобто за 6 календарних днів до дня проведення огляду, та додатково у телефонному режимі 12.09.2019 повідомлено Відповідача про це, на що отримано відповідь, що Відповідач не встигне приїхати, хоча сполучення як автомобільне, залізничне тощо було присутнє між адміністративно-територіальними одиницями перебування відповідача та пошкодженого транспортного засобу. По-третє, у додатках до відзиву наявні постанови Верховного Суду у справах №№ 461/10942/15 від 13.06.2019, 554/1167/16-ц від 18.12.2018, 161/6344/15-ц від 30.10.2019, як підтвердження обґрунтованості того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Однак, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Законодавча дефініція поняття «постанова суду касаційної інстанції» передбачена у ч.2 ст.416 ЦПК України - постанови палати, об`єднаної палати, Великої палати Верховного Суду, де міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої палати. Використані відповідачем постанови не є ні постановами палати, об`єднаної палати, Великої палати Верховного Суду, як наслідок, - не підлягають урахуванню, а останнє в свою чергу є осмисленням, своєрідним направленням на застосування. Водночас, у матеріалах страхової справи наявні Розрахунок страхового відшкодування (п.14), Зведена таблиця даних про розмір збитку від 04.10.2019 (абз.17), де вказано ринкову вартість КТЗ дійсну після ДТП - 199131, 65 грн, яка стала відома Позивачу завдяки ознайомлення його Представника із матеріалами справи, що є належними доказами для цієї справи - оскільки ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» серед документів, які визначають категорію економічно необґрунтованого ремонту містить, серед іншого, - звіт (акт) про оцінку, виконаний аварійним комісаром, аварійний сертифікат (рапорт) тощо. Відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, хоча Відповідач у встановленому законом порядку вже притягнутий до адміністративної відповідальності; за полісом страхового страхування проведено перерахування страхової суми на користь позивача у максимальному розмірі. Вина відповідача встановлена як у провадженні про адміністративне правопорушення, так і під час здійснення виплати страхового відшкодування, що підтверджується матеріалами справи. Отже, ознайомившись із аргументами Відповідача, вважаємо їх необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи, викладені у відзиві, спрямовані лише на те, щоб уникнути законної сплати відшкодування майнової шкоди, заподіяною внаслідок ДТП, і жодним чином не вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

10.11.2020 до суду від представника відповідача надійшли заперечення, згідно яких пояснення позивачем положення ч.4 ст.263 ЦПК України згідно якої, при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду у зв`язку з долученням мною як представником відповідача до відзиву ряду постанов Верховного суду, то посилаючись на ч.2 ст.416 ЦПК України, позивач вважає постановами Верховного суду - постанови палати, об`єднаної палати, Великої палати права. Тим не менше посилання позивачки на ч.2 ст.416 ЦПК України є невірним, оскільки в даному випадку йдеться лише про право відступлення від правових позицій Верховного суду. Зважаючи на це, позивачка невірно трактує дані правові норми. На виконання ухвали Южного міського суду Одеської області від 07.09.2020, витребувано з ПАТ "НАСК ОРАНТА" копії документів на підставі яких оцінено пошкодження автомобіля Toyota, д.н.з НОМЕР_2 , заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.08.2020 близько 17 год 15 хв. в м. Южне Одеської області. Таким чином на адресу суду з ПАТ "НАСК ОРАНТА" надійшло копія страхового акту, розрахунок страхового відшкодування, витяг з дослідження, ремонтна калькуляція, протокол огляду транспортного засобу та фото пошкодженого транспортного засобу по страховій справі №12959. У відповідності до розрахунку страхового відшкодування є вказана вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, яка становить 199 131, 65 грн (а не після дорожньо-транспортної пригоди як зазначено у відповіді на відзив позивачкою). Тим не менше, в розрахунку не вказано вартість пошкодженого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди. Згідно розрахунку страхового відшкодування вартість відновлюваного ремонту становить 505 626,83 грн., що значно перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, відтак пошкоджений транспортний засіб є фізично знищеним. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Для з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема для визначення вартості автомобіля марки Toyota р.н. НОМЕР_2 після дорожньо-транспортної пригоди 21.08.2019 (вартість залишків) необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо та оскільки таке питання не з`ясовувалось ні експертом, ні страховою компанією. Відтак підстави для задоволення позову відсутні.

19.07.2021 до суду від представника відповідача надійшли заперечення, згідно яких в ході розгляду справи став відомий той факт, що позивач транспортний засіб марки Toyota Camry 2005 року, р.н. НОМЕР_2 , який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в серпні 2018 року, відчужив 20.11.2019 на користь фізичної особи ОСОБА_7 . Згідно позовних вимог, позивач просить стягнути матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі вартості відновлювального ремонту за мінусом виплаченого страхового відшкодування в сумі 484078,35 грн. Станом на момент подачі позову позивач відчужив, належний йому на праві власності, транспортний засіб марки Toyota Camry 2005 року, р.н. НОМЕР_2 на користь іншої фізичної особи, відтак на час розгляду справи матеріальна шкода відсутня і відшкодуванню не підлягає. Аналогічною є позиція Верховного суду в справі №127/19300/17 від 31.03.2021, у відповідності до якої судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, зважаючи на те, що відсутні підстави для відшкодування за рахунок відповідача завданих збитків, оскільки відчуживши автомобіль позивач фактично отримав компенсацію його реальної вартості. Таким чином, зважаючи що предметом позову є матеріальна шкода, яка полягає у відшкодуванні ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, який ще до моменту подачі позову реалізовано на користь іншої особи, а доказів проведення таких робіт не надано, інших доказів позивач протягом розгляду справи не надавав, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевказане, підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди відсутні, відтак необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі.

Експерт ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він складав висновок №190918 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу ТОYОТА CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 . При складані даного висновку ним встановлена вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля ТОYОТА CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість даного транспортного засобу до ДТП, так як дана вартість ним складається при складана кожної експертизи. Але ринкова вартість транспортного засобу після ДТП ним не визначалась.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, допитавши експерта ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

В судовому засіданні судом встановлено, що 21.08.2019 о 17.15 год. водій ОСОБА_4 в м. Южне по вул. Новобілярська, 18, керуючи транспортним засобом марки «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , здійснюючи обгін на перехресті вулиць Новобілярська - Іванова, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який здійснював поворот ліворуч. В результаті ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п.14.6 ПДР України. Таким чином, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 10.09.2019 ОСОБА_4 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено на ОСОБА_4 адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 грн. та стягнуто судовий збір в розмірі 384,20 грн. на користь держави (а.с.15).

Дата скоєння ДТП є 21.08.2019, що підтверджується копіями протоколу про адміністративне правопорушення, схеми ДТП, заяви позивача від 18.09.2019, висновку експерта, страхового акту (а.с.17-19, 27, 32, 168) та не заперечувалось сторонами.

Згідно висновку №190918 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ТОУОТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вбачається, що вартість відновлювального ремонту становить 580078,35 грн., вартість матеріального збитку на момент складання висновку - 252 147 грн., ринкова вартість на момент до отримання пошкоджень від ДТП - 252 147 грн. Оцінювачем зроблено висновок про те, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля ТОУОТА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевищує його ринкову вартість до вартість матеріального пошкодження дорівнює ринковій вартості (а.с.32-47).

Транспортний засіб «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серія АМ/9764835, був застрахований у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн., за шкоду майну 100 000 грн., франшиза 1000 грн. (а.с.58).

05.11.2019 ОСОБА_3 отримала на свій картковий рахунок АТ КБ «Приват банк» страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн., що підтверджується копіями довідки за реквізитами АТ КБ «Приват банк» на ім`я ОСОБА_3 , випискою по картці ОСОБА_3 за період 05.11.2019 - 05.11.2019, квитанцією про сплату за формування та друку довідки «виписка по картці» від 08.11.2019 (а.с.59-60).

Згідно відповіді на адвокатський запит начальник РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області повідомив що транспортний засіб «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_3 , був 20.11.2019 зареєстрований за ОСОБА_7 (а.с.231-232).

Таким чином, на час звернення до суду з позовом позивачем вже був відчужений транспортний засіб.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Пунктом 8 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини.

Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (стст.36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовуються винною особою.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Пунктом 15 вказаної постанови передбачено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи ринкова вартість транспортного засобу «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 до вчинення ДТП складала 252 147 грн, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу після ДТП складає 580 078,35 грн., але відсутня вартість автомобіля після ДТП, яка мала місце 21 серпня 2019 року.

Встановити ринкову вартість транспортного засобу транспортного засобу «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 до ДТП та залишкову вартість цього транспортного засобу після ДТП можливо лише за допомогою експертизи, призначеної у спосіб, передбачений ст.ст.102-104, 108 ЦПК України.

З клопотанням про проведення експертизи у даній справі, в розумінні положень ст.108 ЦПК України з метою визначення ринкової вартості транспортного засобу «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 до та після ДТП, ні позивач, ні її представник не звертались до суду.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів

З врахуванням викладеного, висновок №190918 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, не може бути покладений в основу судового рішення та підлягає відхиленню, як такий, що не містить відомостей щодо предмету доказування.

ОСОБА_3 продала автомобіль «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , але відомостей за яку суму здійснено відчуження автомобіля суду не надано, та представник позивача не виявив бажання їх надати суду та взагалі звертаючись до суду ОСОБА_3 приховала факт того, що автомобіль відчужений нею.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У деліктних зобов`язаннях, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Позивачем не доведено розміру матеріальної шкоди належними та допустимими доказами.

Більше того, позивач відчужила транспортний засіб «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , що взагалі унеможливлює отримати вищевказані докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

За вказаних обставин, виходячи з підстав та предмету позову розмір матеріальної шкоди, є недоведеним.

Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого ринкової вартості майна, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вирішення питання щодо передачі майна, а саме: пошкодженого автомобіля «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , є неможливим, оскільки ще до звернення до суду з вказаним позовом даний автомобіль був відчужений позивачем.

Таким чином, відчуживши автомобіль «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , позивач фактично отримала компенсацію його реальної вартості.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №127/19300/17.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ч.ч.1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Що стосується вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, у розмірі 5000 грн., суд вважає за необхідне відмовити, так як витрати відповідача на правничу допомогу не підтверджені жодним належним та допустим доказом.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні заяви адвоката Андрес Олександри Володимирівни представника відповідача ОСОБА_4 про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Южного міського суду Одеської області від 24.02.2020, а саме: скасувати арешт на транспортний засіб «Ford Transit», державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 та на земельну ділянку: реєстраційний номер 230, кадастровий номер :01:003:0355, площею 0,0965 га, номер запису про право власності 28468359 від 17.10.2018, яка належить ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

У задоволенні заяви адвоката Андрес Олександри Володимирівни представника відповідача ОСОБА_4 про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 23.09.2021.

Позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська