Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 вересня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.,

секретаря судового засідання Осінцевої Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_2 , про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса.

Позивач в позовній заяві вказує, що в березні 2021 року поштою вона отримала від приватного виконавця Проценка Д.Ю. копії постанов від 09 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64752241 та про стягнення з неї, як з боржника у вказаному виконавчому провадженні, основної винагороди. Крім того, від приватного виконавця вона отримала копію виконавчого напису нотаріуса та копію договору про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки №002-07501-050712 від 05 липня 2012 року, укладеного між нею та ПАТ «Дельта Банк».

Зі змісту вказаних постанов позивач дізналася, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса №523 від 18 лютого 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті фінанс» суми боргу у розмірі 36 299 грн. 30 коп.

Зі змісту копії виконавчого напису нотаріуса позивач дізналася про те, що стягнення з неї на підставі вказаного вище кредитного договору, укладеного з ПАТ «Дельта Банк», проводиться на користь правонаступника усіх прав та обов`язків банка на підставі Договорів про відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2247/К від 21 травня 2020 року, яким є відповідач.

За виконавчим написом нотаріуса сума заборгованості перед відповідачем за період з 21 травня 2020 року до 02 лютого 2021 року становить: 35 799 грн. 30 коп., в тому числі: 17 976 грн. 84 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 16 697 грн. 46 коп. - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 1 125 грн. - строкова заборгованість за штрафами; 500 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Загальна сума - 36 299 грн. 30 коп.

Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

Приватним нотаріусом зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням норм: Закону України «Про нотаріат»; «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, адже нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості на підставі не посвідченого нотаріально договору, обставини переуступки права вимоги до відповідача, наявності суми заборгованості.

Позивач зазначає, що жодного разу не отримувала від ПАТ «Дельта Банк» повідомлення про зміну кредитора в зобов`язанні з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, не отримувала жодних претензій ні від банку, ні від відповідача щодо виконання умов Договору, вимог про слати боргу та про його розмір, а тому позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості за кредитним договором та можливості або оспорювати вимоги відповідача, або ж їх виконати, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом був договір №002-07501-050712 від 05 липня 2012 року про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. За умовами договору банк відкривав їй поточний рахунок № НОМЕР_1 та надав у користування платіжну картку в тарифному пакеті «Кредитна картка «Лояльне літо 2012» з кредитним лімітом 15 000 грн. Проте цей договір не був нотаріально посвідченим.

Про договір відступлення прав вимоги позивач взагалі нічого не знала і дізналася лише після отримання копії виконавчого напису нотаріуса.

У нотаріуса були відсутні повноваження та підстави на вчинення виконавчого напису на підставі укладеного позивачем з банком Договору, та договорів відступлення права вимоги, які не були нотаріально посвідчені та не відносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідачем, всупереч вимог законодавства не було надано нотаріусу документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за договором, який вона уклала з банком 05 липня 2012 року, а нотаріус у свою чергу, всупереч вимогам законодавства, не перевірив зміст договорів, на які вказав у виконавчому написі, на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача та стягнув заборгованість, яка не є безспірною.

Жодних відомостей про те, за які строки нараховані відсотки, виконавчий напис не містить. Вимог від банку чи відповідача про погашення заборгованості, позивач не отримувала. Нотаріус у виконавчому написі вказав про стягнення боргу і процентів за період поза межами строку кредитування та строків позовної давності. Лише з наданих відповідачем нотаріусу документів, нотаріус міг вказувати і суми заборгованості, яких фактично не існує, і строки її утворення.

З огляду на викладене, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №523, вчинений 18 лютого 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. (а.с. 1-5).

В судове засіданні позивач та його представник не з`явилися, представником надано суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомлено, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. не з`явилась, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Предметом позову в справі є оспорювання позивачем, ОСОБА_1 , виконавчого напису №523, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., 18 лютого 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в сумі 36 299,30 грн.

Судом встановлено, що 18 лютого 2021 року, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В, на підставі статей 87-91, Закону України «Про нотаріат», вчинено виконавчий напис №523, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №002-07501-050712 від 05 липня 2012 року, (а.с.17-19), укладеним з акціонерним товариством «ДельтаБанк»», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги №2247/К від 21 травня 2020 року є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», за період з 21 травня 2020 року до 02 лютого 2021 року, в розмірі 35 799,30 грн., що складається: з 17 976 грн. 84 коп. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 16 697 грн. 46 коп. - простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом; 1 125 грн. - строкова заборгованість за штрафами; 500 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Загальна сума, що підлягає стягненню 36 299 грн. 30 коп. (а.с.16).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок - в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Суд зазначає, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору між сторонами стосовно заборгованості, як такого.

Судом встановлено, що 05 липня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ «ДельтаБанк», укладено кредитний договір №002-07501-050712, за яким ОСОБА_1 отримала від банку у користування платіжну картку в тарифному пакеті «Кредитна картка «Лояльне літо 2012» з кредитним лімітом - 15 000 грн.

Договором визначені умови надання кредиту, порядок нарахування та сплати процентів, комісії, процентів, плата за перевірку документів, щомісячна плата за управління кредитом, права, обов`язки та відповідальність сторін, черговість погашення заборгованості та ін.. Серед іншого, визначено, що, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої (п. 1.5); клієнт сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, зазначеними в тарифах (п. 2.3); пунктом 2.4 визначено порядок та розмір нарахування процентів; клієнт картки зобов`язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у тарифах (п. 3.6) (а.с. 17-19, 36-38).

На підставі заяви ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» приватним виконавцем Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. (а.с.12) відкрите виконавче провадження №64752241 про примусове виконання виконавчого напису та постановою від 25 березня 2021 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з боржника ОСОБА_1 (а.с.41-42).

При вирішенні спору суд враховує, що надана відповідачем виписка з особового рахунку ОСОБА_1 , згідно якої, сума заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 перед відповідачем, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», склала в загальному розмірі 35 799,30 грн., унеможливлює визначення судом належного розміру заборгованості та встановлення безспірності такої заборгованості позивача, оскільки з неї (виписки) неможливо встановити початок строку порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором, розмір сплачених позивачем сум в рахунок погашення боргу та інші складові заборгованості. Крім того, суд зазначає, що кредитний договір укладено ОСОБА_1 з АТ «Дельта Банк» 05.07.2012, умова договору про його дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 5.2 Договору) не, на думку суду, визначеним строком дії кредитного договору, але при цьому стягнення заборгованості за виконавчим написом проводиться за період з 21 травня 2020 року до 02 лютого 2021 року.

Суд зазначає, що надання детального розрахунку заборгованості пов`язане, крім того, з необхідністю перевірки питання початку перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, з урахуванням того, що за умовами кредитного договору, погашення кредитної заборгованості мало здійснюватися щомісячно в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів та перевірки строку, за який проводиться стягнення згідно виконавчого напису.

На думку суду, вказані обставини мають бути перевірені судом під час розгляду відповідної справи, з урахуванням доводів сторін.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України в справі 6-887цс17 від 05 липня 2017 року, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в своїх сукупності встановлені вище судом обставини свідчать про те, що вказана відповідачем заборгованість за кредитним договором не була безспірною, а тому приватний нотаріус на мав права вчиняти відповідний виконавчий напис.

Додатково суд зазначає наступне.

З тексту оспорюваного виконавчого напису судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання.

Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка, згідно інформації ЄДРСР, опублікована 13.11.2017, тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була відновлена.

Судом встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 № 92.

Вказане свідчить про те, що на момент вчинення виконавчого напису пункт 2 Переліку був нечинним, а тому застосуванню приватним нотаріусом не підлягав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що права позивача були порушені, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останньою витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн., а всього, 1 362 грн.(а.с.6,7).

Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За вимогами п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно укладеного договору про надання правової допомоги від 18 березня 2021 позивача з адвокатом Кочевою І.В. та попереднього (орієнтованого ) розрахунку від 19 березня 2021 року сума за надання послуг адвокатом та розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку зі зверненням до суду склала 3 000,00 грн.. Згідно переліку адвокатом підготовлена позовна заява та складено заяву про забезпечення позову і за квитанцією від 19 травня 2021 року позивачем було сплачено 3 000,00 гривень.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі то, як наслідок, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 158, 265-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №523, вчинений 18 лютого 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість за кредитним договором №002-07501-050712 від 05 липня 2012 року, яка становить: 35 799 грн. 30 коп., 500 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього, 36 299 грн. 30 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» (, місцезнаходження Україна, 04053, місто Київ, вулиця Січових стрільців, будинок 37-41) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на оплату судового збору в розмірі 1 362,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн., а всього, 4 362 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30 вересня 2021 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко