Дата документу 29.09.2021 Справа № 330/1646/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/1646/21 Головуючий у 1 інстанції: Куценко О.О.
Провадження № 22-ц/807/3319/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кримської О.М

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2021 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2021 року до Якимівського районного суду Запорізької області разом з позовною заявою надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що вона намагалась з відповідачкою вирішити спір в позасудовому порядку, але відповідач відмовила їй та повідомила, що позивачу нічого не належить, та вона вже веде перемовини про продаж спадкового майна, так як знайшла покупця, оскільки з червня 2021 року продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення дозволений законодавством. Крім того, з інформаційної довідки, доданої до позову, вбачається, що відповідач вже певним чином розпорядилась земельною ділянкою, передавши її в оренду без згоди позивача.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на Ѕ частку земельної ділянки площею 6,3875 га, розташованої на території Якимівського району Запорізької області, з кадастровим номером ::04:002:0007, належну відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 288 від 07.07.2017р., виданого приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Тимченко Євгеном Семеновичем.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції не було перевірено доведеність та достовірність обставин, на які посилалася ОСОБА_2 в

заяві про забезпечення позову від 14.07.2021р. Твердження ОСОБА_2 про спробу вирішити спір з відповідачем у позасудовому порядку не відповідає дійсності та не підтверджено письмовими доказами. Посилання суду про можливе здійснення відповідачем відчуження спірної земельної ділянки на користь інших осіб побудовано на припущенні, що не допустимо для рішення суду. Оскаржуваною ухвалою порушується право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, оскільки арешт позбавляє її можливості вільно займатися господарською діяльністю на землі, у зв`язку з накладенням якого судом ТОВ «Прогрес» в серпні 2021 року відмовило їй у виплаті орендної плати за землю за договором оренди. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину № 288 складено ще 07.07.2017 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Колегією встановлено, що, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір. Таким чином, є достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У пункті 4 постанови Пленуму «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006р. Верховний Суд України роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до

незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вищевказаним позовом, просила визнати свідоцтво про право власності на спадкову земельну ділянку, видане відповідачу, частково недійсним, а саме, в частині права власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 6,3875 га, розташованої на території Якимівського району Запорізької області, з кадастровим номером :04:002;0007.

Таким чином, наразі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявний спір щодо поділу спадщини після покійної матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції, виходячи з обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, дійшов правильних висновків про те, що між сторонами дійсно виник спір, а тому обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що висновки суду базуються на припущеннях, не заслуговує на уваги з огляду на наступне.

Так, у пункті 7 вище наведеної постанови Пленуму Верховний Суд України зазначив, що ухвала про забезпечення позову повинна включати у мотивувальну частину мотиви, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможли-

вим виконання судового рішення.

Тобто допускається мотивування судом застосування забезпечення позову саме обґрунтованим припущенням про те, що такі заходи є доцільними та необхідними задля мети виконання майбутнього рішення у випадку вирішення справи на користь позивача.

Викладені в заяві про забезпечення позову обставини є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому, варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на земельну ділянку беззаперечного порушує право приватної власності скаржника, колегія суддів відхиляє з огляду на вищевикладене.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.

Крім того, скаржниками не доведено, що вжиті судом заходи забезпечення перешкоджають їх господарській діяльності.

Так, відповідач, посилаючись на втрату прибутку від орендної плати за договором оренди земельної ділянки з ТОВ «Прогрес» та на відмову товариства у виплаті орендної плати за серпень 2021 року, жодних доказів на підтвердження вказаних доводів не надала. Крім того, земельна ділянка не вилучалась з користування відповідача, а тому господарську діяльність на ній провадити є можливим.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті або до набрання законної сили рішенням про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення

позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2021 року про забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кримська О.М.