РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

за участю представника позивача Турчанінов І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом АТ «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати кредитний договір №60.17.000032 від 20 березня 2019 року укладений між Акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» та ОСОБА_1 та стягнути з останнього суму заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 37 120 грн. 01 коп. та понесених судових витрат.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідачем порушені договірні зобов`язання по сплаті коштів за наданий йому кредит, що призвело до виникнення заборгованості.

Представник позивача в суді в режимі відеоконференції просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не прибув, ні заперечень, ні відзиву на позовну заяву не подавав.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в спрощеному провадженні в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, 20 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» із заявою про надання кредиту №60.17.000032.

Шляхом надання підписаної ОСОБА_1 . Заяви про приєднання до Публічного договору комплексного обслуговування фізичних осіб в АТ «АКБ «КОНКОРД», між сторонами укладено кредитний договір №60.17.000032, шляхом безготівкового зарахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника у розмірі 25 000 грн. строком на 24 місяці з кінцевим терміном повернення 19 березня 2021 року.

Поданням та підписання Заяви про приєднання до Публічного договору комплексного обслуговування фізичних осіб в АТ «АКБ «КОНКОРД» відповідач підтвердив, що розуміє та погоджується з тим, що за умови підписання цієї заяви ним та підписання й скріплення печаткою зі сторони банку та надання кредиту (що разом вважається акцептом банку) ця заява разом з графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, публічним договором та тарифами банку складають кредитний договір, строк дії якого зазначений в Розділі 13 цієї заяви в графі - строк кредиту. Погодився з тим, що процента ставка по Кредиту є фіксованою. Зобов`язався щомісячно здійснювати оплату процентів, нарахованих за користування кредитом в попередньому календарному місяці, комісії (за наявності), частини заборгованості по кредиту (якщо це передбачено умовами відповідного банківського продукту/послуги) та іншої заборгованості згідно із кредитним договором та/або діючими тарифами (далі - обов`язковий платіж). Обов`язковий платіж здійснюється в строк та в розмірі, зазначеному в тарифах та/або в графіку платежів/розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Ознайомлений з тим, що сума обов`язкового платежу може бути збільшена на суму прострочених зобов`язань по кредиту, пені та іншої заборгованості згідно з кредитним договором та діючими тарифами. Отримати інформацію про розмір поточного обов`язкового платежу може в установі банку, або зателефонувавши до контакт центру. За недотримання строку сплати обов`язкового платежу, банк переносить суму простроченого зобов`язання на відповідні рахунки обліку простроченої заборгованості та має право нараховувати підвищені проценти, додаткову комісію, пеню, штраф згідно з умовами кредитного договору та/або тарифами. Також позичальник ознайомлений з тим, що банк має право змінювати тарифи, без укладання додаткових угод або договорів про зміну кредитного договору та/або публічного договору, з повідомленням про такі зміни відповідно до умов публічного договору.

20 березня 2019 року сторони підписали Паспорт споживчого кредиту "VISA-Infinite" Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, з якого вбачається, що процентна ставка за вказаним кредитним договором є фіксованою та складає 35% річних, розмір платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкових для укладання договору становить 4%+5 грн. від суми отриманого кредиту готівкою в межах України. У разі прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит позичальник має сплатити банку пеню та штрафи в розмірі 7% + 10 грн. на місяць від щоденних залишків простроченої заборгованості по кредиту та процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів в розмірі 84% річних на прострочений платіж по кредиту / нарахованим процентам.

На підставі Заяви позичальника від 26 лютого 2019 року ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок у гривні № НОМЕР_1 , тип картки «VISA-Infinite_001».

До кредитного договору №60.17.000032 від 20 березня 2019 року банк додав Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» та тарифні пакети на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток АТ «АКБ «КОНКОРД».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 28 вересня 2020 року становить 37 120 грн. 01 коп., з яких: прострочені відсотки за кредитом - 6 550,26 грн., поточна заборгованість за відсотками - 1 386,60 грн., поточний борг за кредитом - 25 000 грн., плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості - 1 464,73 грн., санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором - 2 718,42 грн.

16 червня 2020 року банк направив на адресу відповідача лист-вимогу №792, в якій вимагав негайно сплатити заборгованість за кредитним договором №60.17.000032 від 20 березня 2019 року.

Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКБ «КОНКОРД»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В підписаному сторонами Паспорті споживчого кредиту "VISA-Infinite" зазначена фіксована процента ставка в розмірі 35 % річних та штрафні санкції, які застосовуються банком у разі прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит позичальник, зокрема пеня та штрафи в розмірі 7% + 10 грн. на місяць від щоденних залишків простроченої заборгованості по кредиту та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів в розмірі 84% річних на прострочений платіж по кредиту / нарахованим процентам.

Разом з тим, банком в позові порушено питання про стягнення з відповідача й плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості в розмірі 1 464,73 грн., стягнення якої передбачено Тарифними пакетами на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток АТ «АКБ «КОНКОРД», згідно з п. 7.3 яких плата за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості становить 7 (сім) відсотків.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 березня 2019 року, посилався на Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» та тарифні пакети на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток АТ «АКБ «КОНКОРД».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» та тарифні пакети на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток АТ «АКБ «КОНКОРД» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про надання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати коштів за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови Публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та тарифних пакетів на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток в АТ «АКБ «КОНКОРД», відсутність у заяві домовленості сторін про сплату коштів за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості, надані банком тарифні пакети на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток в АТ «АКБ «КОНКОРД» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, §61).

Публічний договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та тарифні пакети на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток в АТ «АКБ «КОНКОРД», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 березня 2019 року шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок та розмір плати за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17-ц ) зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «АКБ «КОНКОРД» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Відтак вимоги позивача про сплату коштів за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості в розмірі 7 % на місяць на вимогах Закону не ґрунтуються та їм не відповідають, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Однак, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти й визначені договором відсотки за користування ними в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та погоджених сторонами відсотків та штрафних санкцій.

Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника прострочених відсотків за кредитом в розмірі 6 550,26 грн., поточної заборгованості за відсотками в розмірі 1 386,60 грн., поточного боргу за кредитом в розмірі 25 000 грн. та санкцій за порушення зобов`язань за кредитним договором в розмірі 2 718,42 грн.

З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання.

Крім того, як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки відповідач істотно порушив умови договору, кредитні кошти не повернув, нараховані банком відсотки за їх користування та штрафні санкції за порушення умов кредитування не сплатив, укладений між сторонами 20 березня 2019 року кредитний договір №60.17.000032 слід розірвати на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Таким чином пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, представником позивача представлене документальне підтвердження понесених ним судових витрат, які слід стягнути з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 279, 280 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Кредитний договір №60.17.000032 від 20 березня 2019 року укладений між Акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» та ОСОБА_1 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» суму заборгованості за кредитним договором №60.17.000032 від 20 березня 2019 року в розмірі 35 655 грн. 28 коп., а також судовий збір в розмірі 2 102 грн., а всього 37 757 (тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 28 (двадцять вісім) коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його підписання.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його підписання.

Позивач: АТ «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД», м. Дніпро, пл. Троїцька, 2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 19 вересня 2017 року органом №3228, РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя