Провадження № 2/127/2776/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 рокумісто Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., в якому просить визнати виконавчий напис, що вчинений 29.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за реєстровим №9147, таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 17.07.2013 року між ним та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір із страхуванням життя позичальника №189/5418/CLAPT, відповідно до умов якого банк надав позивачу грошові кошти у кредит. Відповідно до умов договору погашення заборгованості відбувалося у строки та в порядку, встановлених цим договором. Однак, 03.03.2021 року Центральним ВДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) було відкрито виконавче провадження щодо позивача як боржника у зв`язку з пред`явленням до виконання ТОВ «Фінансова компанія управління активами» виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 29.01.2019 року. Відповідно до виконавчого напису стягненню підлягає заборгованість за період з 27.10.2014 року по 20.12.2019 року та становить 36 151,49 гривень, з яких 9077,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 836,13 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 26 087,38 грн заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, 150,00 грн плата за вчинення виконавчого напису. Позивач вказує, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису заборгованість за кредитним договором не була безспірною, частина грошових вимог виходить за межі строку, передбаченого законодавством для пред`явлення вимоги. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не враховано, що п. 2 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року на час його застосування, а саме станом на 29.01.2019 року, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, не містив п.2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів укладених у простій письмовій формі, оскільки п. 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний не чинним. За таких обставин просив визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача судові витрати у виді судового зору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, роз`яснено процесуальні права учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, позивачем письмової відповіді на такий відзив, третіми особами пояснень по суті спору.

25.08.2021 року до суду від директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Велікданова С.К. надійшли клопотання про врегулювання спору за участі судді, заява про визнання позову, в якій, крім іншого, просив вимогу позивача в частині стягнення судових витрат у виді витрат на правову допомогу в сумі 10 000 гривень залишити без задоволення, оскільки даний спір вирішено мирним шляхом. Цього ж дня окремо подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому просив визначити, що розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, становлять 1025 гривень, та просив відмовити позивачу в компенсації витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участі судді.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши обставини справи, враховуючи визнання позову відповідачем (по суті позовних вимог), оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9147, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» як правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018 року, якому відступлено право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» за договором факторингу №1706/01 від 17.06.2015 року, якому в свою чергу відступлено право вимоги за договором факторингу ПАТ «Платинум Банк», заборгованість за кредитним договором №189/5418/CLAPT від 17.07.2013 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» за період з 27.10.2014 року по 20.12.2019 року, до складу якої входять: 9077,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 836,13 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 26 087,38 грн заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею (а.с.10). Плата за вчинення виконавчого напису становить 150 грн, які, згідно виконавчого напису, теж підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Загальна сума, що підлягає стягненню, становить 36 151,49 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, Законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.

10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

Так, виконавчий напис від 29.01.2020 року було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14. Кредитний договір зі страхуванням життя позичальника, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке, згідно виконавчого напису є правонаступником ПАТ «Платинум Банк», не був посвідчений нотаріально, а тому у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. були відсутні правові підстави для прийняття у Товариства документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Відповідно у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису.

З кредитного договору зі страхуванням життя позичальника №189/5418CLAPT від 17.07.2013 року вбачається, що датою повернення Кредиту є 02.08.2015 року (п. 1.2 договору).

Разом з тим, стягнення заборгованості за виконавчим написом проведена за період з 27.10.2014 року по 20.12.2019 року, тобто частина грошових вимог, врахована нотаріусом при вчиненні виконавчого напису за період після спливу трирічного строку, з дня виникнення права вимоги (02.08.2015 року + 3 роки), що є порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат», та підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням визначених законом умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору (454 гривні), що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Із доданих до позовної заяви договору про надання правничої допомоги адвокатом №2021/06/22 від 22.06.2021 року та квитанції від 22.06.2021 року вбачається, що позивачем було сплачено адвокату Турченко Є.І. грошові кошти у розмірі 5 000 грн. за надання правничої допомоги з підготовки 1 позовної заяви та доданих до неї документів (п.4.2 Договору а.с.13-14). Доказів витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень, як зазначено в позовній заяві, суду не надано.

25.08.2021 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України, в якій представник відповідача заявляє про невідповідність критеріям реальності, необхідності та розумності заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу з посиланням на вартість адвокатських послуг в аналогічних справах та просить зменшити розмір витрат до 1025,00 грн або відмовити позивачу у стягненні таких витрат.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №905/1795/18, від 12 грудня 2019 року у справі №2040/6747/18).

Таким чином, при вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що хоча й витрати позивача підтверджені документально квитанцією до прибуткового касового ордера, однак така сума витрат не виправдовує вартість відповідних послуг (підготовку позовної заяви) у розмірі 5000 грн, ринкові ціни адвокатських послуг дещо нижчі у схожих справах, а категорія справи не є особливо складною.

Разом із тим суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що витрати позивача на правову допомогу мають бути зменшенні судом до 1025 гривень, оскільки вказана відповідачем сума нічим не обґрунтована, посилання на вартість послуг інших адвокатів в аналогічних справах може бути орієнтиром для суду при вирішенні питання зменшення таких витрат, однак в жодному разі не є еталоном для визначення вартості послуг адвоката.

Відтак, суд приходить до висновку про часткову співмірність заявлених витрат складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а витрати на професійну правничу допомогу слід зменшити до 2 000 гривень, які слід стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, статтями 12, 81-82, 133, 141-142, 206, 263-265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем 29.01.2020 року, зареєстрований в реєстрі за №9147, про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором із страхуванням життя позичальника №189/5418/CLAPT від 17.07.2013 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Платинум Банк», таким, що не підлягає виконанню.

Повернути ОСОБА_1 454 гривні судового зору, сплаченого відповідно до квитанції 0.0..1 від 29.06.2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 454 гривні судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 2 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , місцезнаходження: м. Ірпінь, Київської області, вул. Стельмаха, 9А оф.203;

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, адреса: м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5.

Суддя: