Справа № 344/4373/21
Провадження № 2/344/2380/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Мелещенко Л.В.

секретаря судового засідання Дементьєвої А.О.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Милитчука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції з простроченої суми грошового зобов`язання, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції з простроченої суми грошового зобов`язання, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що на виконання вироку від 12 лютого 2020 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на його користь 74927,46 грн. Проте до теперішнього часу відповідач добровільно не сплатив всієї суми боргу, а сплатив 25 березня 2020 року тільки 281,57 грн, решта суми боргу у розмірі 74645,89 грн досі не сплачена, державною виконавчою службою сума боргу не стягнута. Відповідачу відомо про грошове зобов`язання, але він порушив вказане грошове зобов`язання, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Позивач вважає, що підлягають до стягнення 4983,06 грн інфляційних втрат за період з 01 квітня 2020 року по 28 лютого 2021 року та 2400,66 грн трьох процентів річних за період з 12 лютого 2020 року по 22 березня 2021 року. В результаті неправомірних дій відповідача неповнолітньому сину позивача ОСОБА_3 у зв`язку з ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України, була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, навчання в школі та інших негативних явищах. Позивач зазначає, що відповідач не виконує вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в частині перерахування коштів, чим завдає синові моральних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 90000,00 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 4983,06 грн інфляційних втрат за період з 01 квітня 2020 року по 28 лютого 2021 року, 2400,66 грн трьох процентів річних за період з 12 лютого 2020 року по 22 березня 2021 року, 90 000,00 грн заподіяної моральної шкоди та судові витрати по справі.

29 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Милитчук І.М. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2021 року в розмірі 7963,77 грн, три проценти річних за період з 12 лютого 2020 року по 29 червня 2021 року в розмірі 3057,54 грн (а.с.63).

19 липня 2021 року адвокат Милитчук І.М. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з 01 квітня 2020 року по 30 червня 2021 року в розмірі 8129,00 грн, три проценти річних за період з 12 лютого 2020 року по 19 липня 2021 року в розмірі 3176,98 грн (а.с.74).

20 серпня 2021 року адвокат Милитчук І.М. подав до суду заяву, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з 01 квітня 2020 року по 31 липня 2021 року в розмірі 8211,77 грн, три проценти річних за період з 12 лютого 2020 року по 02 вересня 2021 року в розмірі 3453,17 грн (а.с.75).

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

31 березня 2021 року позивачем усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши позивача та представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був направлений в стаціонар 14 березня 2016 року з приводу струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови та обличчя, гематоми верхньої і нижньої повіки, перелому правої виличної кістки (а.с.34).

ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 21 березня 2016 року по 05 квітня 2016 року (а.с.35).

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2017 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання - 1 рік позбавлення волі. На підставі пункту а статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі. Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з законного представника обвинуваченого ОСОБА_2 5927,46 грн матеріальної шкоди, 25000,00 грн моральної шкоди, 8000,00 грн витрат, повязаних з оплатою правової допомоги захисника (а.с.36-37).

12 лютого 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 344/15381/16-к, виданого 04 лютого 2020 року, про стягнення з законного представника обвинуваченого ОСОБА_2 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_1 5927,46 грн спричиненої злочином матеріальної шкоди, 55000,00 грн моральної шкоди, 8000,00 грн витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, 6000,00 грн оплати за експертні послуги, а всього 74927,46 грн (а.с.38).

ОСОБА_1 отримав відповідь від Приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. стосовно виконання виконавчого листа № 344/15381/16-к, виданого 04 лютого 2020 року, з якої вбачається, що в ході проведених виконавчих дій стягнуто з боржника 25 березня 2020 року 281,57 грн заборгованості на користь ОСОБА_1 , з 26 березня 2020 року по 02 березня 2021 року будь-яких інших сум з боржника не було стягнуто, боржником не сплачувалася заборгованість згідно виконавчого листа, залишок нестягнутої заборгованості становить 74927,46 грн (а.с.39).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2021 року у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. про визначення частки майна божника у майні, яким володіє з іншою особою, визначено частку майна боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , яким він володіє на праві спільної власності з дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.40-43).

Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності (а.с.44-47).

На підставі заяви від 19 травня 2021 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_2 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000357 від 20 травня 2021 року. Кваліфікація кримінального правопорушення: частина перша статті 382 Кримінального кодексу України (а.с.49).

27 квітня 2021 року ОСОБА_1 звертався з заявою до Івано-Франківського відділу поліції в місті Івано-Франківську про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 Кримінального кодексу України (а.с. 50-52).

У відповідності зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 Цивільного кодексу України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У зв`язку зі стягненням на підставі вироку з законного представника обвинуваченого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5927,46 грн матеріальної шкоди, 55000,00 грн моральної шкоди, 8000,00 грн витрат, повязаних з наданням правової допомоги, 6000,00 грн оплати за експертні послуги, між сторонами виникло грошове зобов`язання.

При цьому іншого не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Невиконання такого грошового зобов`язання, що виникло між сторонами на підставі судового рішення, зумовлює застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, яка в силу вимог частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. До вимоги про стягнення процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 цього кодексу).

Судом встановлено, що 12 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 74927,46 грн, з відповідача було стягнуто 25 березня 2020 року заборгованість у розмірі 281,57 грн, залишок заборгованості складає 74645,89 грн.

Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання.

Індекс інфляції за період з 01 квітня 2020 року по 31 липня 2021 року розраховується наступним чином.

Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
квітень місяць 2020100,8
травень місяць 2020100,3
червень місяць 2020100,2
липень місяць 202099,4
серпень місяць 202099,8
вересень місяць 2020100,5
жовтень місяць 2020101,0
листопад місяць 2020101,3
грудень місяць 2020100,9
січень місяць 2021101,3
лютий місяць 2021101,0
березень місяць 2021101,7
квітень місяць 2021100,7
травень місяць 2021101,3
червень місяць 2021100,2
липень місяць 2021100,1

Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Результати розрахунку

Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн.
квітень 2020 - липень 202174645,8982857,668211,77

Три проценти річних від суми боргу розраховуються за формулою: (3% х сума боргу х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Три проценти річних від простроченої суми за період з 12 лютого 2020 року по 24 березня 2020 року (включно) становлять 258,65 грн з наступного розрахунку:

(74927,46 грн (сума заборгованості) х 42 (кількість днів прострочки з 12 лютого 2020 року по 24 березня 2020 року) х 3 % / 365 (кількість днів у році) =258,65 грн.

Три проценти річних від простроченої суми за період з 25 березня 2020 року по 02 вересня 2021 року (включно) становлять 3232,17 грн з наступного розрахунку:

(74645,89 грн (сума заборгованості) х 527 (кількість днів прострочки з 25 березня 2021 року по 02 вересня 2021 року) х 3 % / 365 (кількість днів у році) = 3233,29 грн.

Загальний розмір трьох процентів річних за період з 12 лютого 2020 року по 02 вересня 2021 року складає 3491,94 грн.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних за період з 12 лютого 2020 року по 02 вересня 2021 року у розмірі 3453,17 грн, суд не має право виходити за межі позовних вимог, тому вимоги про стягнення трьох процентів річних підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі, який просить стягнути позивач.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання підлягають стягненню з останнього індекс інфляції за період з 01 квітня 2020 року по 31 липня 2021 року у розмірі 8211,77 грн та три проценти річних за період з 12 лютого 2020 року по 02 вересня 2021 року у розмірі 3453,17 грн

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що невиконання обов`язків за вироком суду, невідшкодування суми заборгованості призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих та сімейних зв`язків, нервової напруги та переживань щодо необхідності витрачання коштів на відновлення здоров`я сина та вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації свого життя, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у сумі, яка за переконанням суду, становить 5000,00 грн.

Щодо стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України ).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою.

З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються ордером на надання правової допомоги (а.с. 26), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 27), витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 28), з яких вбачається те, що правничу допомогу надавав адвокат Милитчук Ігор Михайлович, актами витрат на правову допомогу від 29 червня 2021 року, від 02 вересня 2021 року (а.с. 60, 78), квитанціями № 00004 від 29 червня 2021 року про оплату 2600,00 грн, № 00006 від 02 вересня 2021 року про оплату 4000,00 грн за надання професійної правничої допомоги (а.с. 59, 77).

Адвокат Милитчук Ігор Михайлович приймав участь у судових засіданнях 28 квітня 2021 року, 27 травня 2021 року, 29 червня 2021 року, 02 вересня 2021 року, 29 вересня 2021 року, що підтверджується протоколами (а.с. 29-30, 53, 64, 80, 85-86) та звукозаписами судових засідань.

Судом досліджено описи наданих послуг на виконання укладеного договору про надання правової допомоги, а також взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року), а також висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої Європейський суд з прав людини вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Жодних заперечень відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, до суду не надходило.

Враховуючи реальний обсяг професійної правничої допомоги у суді, час, витрачений на надання таких послуг (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді, підготовки заяв про збільшення позовних вимог й тривалість судових засідань), критерій реальності таких витрат, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, визначений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача слід стягнути на користь на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 509, 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 76-81, 89, 133-137, 141, 259, 263-265, 268, 270, 273, 279, 280-284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції з простроченої суми грошового зобов`язання, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , індекс інфляції за період з 01 квітня 2020 року по 31 липня 2021 року у розмірі 8211,77 грн (вісім тисяч двісті одинадцять гривень сімдесят сім копійок), три проценти річних за період з 12 лютого 2020 року по 02 вересня 2021 року у розмірі 3453,17 грн (три тисячі чотириста п`ятдесят три гривні сімнадцять копійок), моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень нуль копійок), витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень нуль копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 29 вересня 2021 року.

Повний текст рішення складений 01 жовтня 2021 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Мелещенко Л.В.