Ухвала

28 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 234/7879/21

провадження № 61-15286ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України про розірвання договору, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України про розірвання договору, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року справу передано на розгляд Ленінського районного суду міста Харкова.

Постановою Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року - без змін.

08 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і визначити підсудність цієї справи за Краматорським міським судом Донецької області.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду, так як і постанова апеляційного суду за результатами перегляду цієї ухвали, не можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції, оскільки ухвала місцевого суду пропередачу справи на розгляд іншого суду переглядалася в апеляційному порядку на підставі пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України, і така ухвала відсутня в переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Таке тлумачення частини першої статті 389 ЦПК України узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), про те, що пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України звужує перелік об`єктів касаційного оскарження порівняно з переліком об`єктів оскарження апеляційного. Тому не всі ухвали суду першої інстанції, які можна оскаржити окремо від рішення суду в апеляційному порядку, можна оскаржити окремо від рішення суду і в касаційному порядку. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим поширення пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України на всі постанови апеляційного суду, прийняті за наслідками перегляду ухвал суду першої інстанції, що підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, але не можуть бути оскаржені в касаційному порядку. У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала про відсутність підстав для відступу від наведених висновків.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на оскарження таких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Помилкове зазначення в постанові Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на розгляд її справи судом, встановленим законом.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року та постанови Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року, про призупинення виконання ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року, а також про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 06 липня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України про розірвання договору, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко