РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Бочарової М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29.05.2018 року він звернувся до прокурора Краматорської місцевої прокуратури Василенка О.В. із заявою-повідомленням № 8 про вчинення кримінального правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності генерального директора ТОВ «Украгропромстрой» ОСОБА_2 . Прокурор Краматорської місцевої прокуратури Василенко О.В. не пізніше 24 годин після подання Заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, розслідування обставин, викладених у Заяві, не розпочав, Витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику ОСОБА_1 не надав, чим порушив присягу Прокурора в частині прийнятого на себе зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави.

З метою невиконання ухвали Краматорського міського суду від 04.06.2018 року № 1-кс/234/2894/18 прокурор звернувся до суду з клопотанням про роз`яснення змісту вказаного судового рішення, що також затягло початок досудового розслідування. З 29.05.2018 року по 01.01.2021 року прокурор, як процесуальний керівник, не вчинив жодних ефективних дій, направлених на забезпечення швидкого та повного розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року.

Вважає, що Держава Україна за представництвом прокуратури Донецької області, гарантоване статтею 40 Конституції України, а саме: що його звернення до державного органу буде розглянуте, що йому буде надано обґрунтовану відповідь у встановлений статтею 214 Кримінального процесуального кодексу України строк, а також, тими ж діяннями Держава Україна порушила його право, гарантоване статтею 3 Конституції України, статтями 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Спричинена йому, ОСОБА_1 , бездіяльністю відповідача моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву.

Спричинену відповідачем йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 216000 грн., яку він визначив на підставі методики професора ОСОБА_3 , яку вважає такою, що спроможна обґрунтувати грошовий еквівалент його душевних, моральних страждань.

Посилаючись на ст. ст. 55, 56 Конституції України, просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в сумі 216000 гривень; визначити порядок виконання прийнятого судового рішення та вжити заходів для забезпечення його виконання; постановити окрему ухвалу про виявлені при вирішенні спору порушення законодавства та недоліки в діяльності прокуратури Донецької області та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник прокуратури Донецької області - Кравченко Р.О. заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, в якому було зазначено, що ухвалою слідчого судді від 04.06.2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Донецької області; зобов`язано відповідальних посадових осіб прокуратури Донецької області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві ОСОБА_1 . Сам факт задоволення скарги ОСОБА_1 є достатньою справедливою сатисфакцією та не вимагає додаткових грошових компенсацій, як це зазначено у практиці ЕСПЛ. Відповідно до ч. 6 ст. 1176, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому доказуванню позивачем підлягають: 1) протиправне діяння відповідачів; 2) наявність шкоди; 3) причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою; 4) вина відповідачів. Як позивачем не доведено належними доказами факт вчинення протиправних дій відповідачами. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди та не наведено конкретні негативні явища, які з останнім сталися внаслідок дій відповідачів, не обґрунтовано розмір шкоди. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ).

Представник відповідача - Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином, його нявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши позицію сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29.05.2018 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся із Заявою - повідомленням № 8 до прокурора Краматорської міської прокуратури щодо притягнення до кримінальної відповідальності генерального директора ТОВ «Украгропромстрой» ОСОБА_2 за розтрату в липні 2011 року в сумі 656779,20 гривень (а.с. 8).

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду від 04.06.2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Донецької області; зобов`язано відповідальних посадових осіб прокуратури Донецької області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві ОСОБА_1 . Досудове розслідування кримінального провадження № 0002670 до теперішнього часу триває.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що на підтвердження того, що внаслідок бездіяльності посадової особи органів прокуратури, яка встановлена судовими рішеннями, позивачеві завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Суд вважає, що сам факт невнесення посадовими особами прокуратури відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та тривалістю строків досудового розслідування не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

Тобто, позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Проте, належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача та його бездіяльність визнана неправомірною позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, підстави для задоволення позову за вимогами ст. 1176 ЦК України відсутні.

Також суд приймає до уваги, що звертаючись з заявою від 29.05.2018 року, ОСОБА_1 діяв не від свого імені, а як представник потерпілого ОСОБА_4 .

У відповідності до вимог частини 2 ст. 262 ЦПК України, суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 у позовній заяві поставив відповідачам запитання, які, мають значення по справі. Відповіді на вказані запитання до суду не надходили, але, на думку суду, це не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки під час вирішення спору по справі судом не виявлені недоліки в діяльності органів прокуратури, то не підлягає також задоволенню і вимога позивача про постановлення окремої ухвали.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом та у задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то суд приходить до переконання, що судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Вимога щодо визначення порядку виконання рішення не може були задоволеною, оскільки є похідною від основних позовних вимог щодо відшкодування шкоди.

Керуючись ст. 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, - відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков