Ухвала

28 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 126/101/20

провадження № 61-10965ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У січні 2021 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 ухвали Верховного Суду від 21 січня 2021 року, ухвали Верховного Суду від 08 лютого 2021 року про залишення касаційної скарги без руху ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

У червні 2021 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року залишено без руху, зокрема, вказано на необхідність зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження, які визначено частиною другою статті 389 ЦПК України, наведення поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження і надання доказів на підтвердження підстав його пропуску, надання касаційної скарги (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

У серпні 2021 року до суду на виконання ухвали Верховного Суду від 15 липня 2021 року надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, уточнена касаційна скарга у новій редакції та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

У частині обґрунтування підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку уточнена касаційна скарга містить лише виклад фактичних обставин справи, що встановлені судами, і цитати нормативних актів України, із посиланням на те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено судові рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням положень частини другої статті 389 ЦПК України зазначене не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.

Заява про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, долучена до поданої касаційної скарги, не містить належних доказів на підтвердження пропуску цього строку.

Таким чином, касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених цивільним процесуальним законодавством України, що свідчить про невиконання вимог, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 15 липня 2021 року.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, невиконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року підлягає поверненню.

Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 жовтня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк