П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/16350/20

Номер провадження 22-ц/824/13572/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Андрієнко А. М., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Машкевич К. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», третя особа: Центр надання адміністративних послуг Святошинської РДА в м.Києві про заборону вчинення реєстраційних дій, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Альфа-Банк», третя особа: Центр надання адміністративних послуг Святошинської РДА в м.Києві, про заборону вчинення реєстраційних дій.

Крім того, у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення у справі.

Вказана заява обґрунтована тим, що з листа АТ «Альфа-Банк» вбачається, що останнє вимагає від заявника повернення заборгованості за кредитним договором, а у разі невиконання вказаної вимоги, має намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року у справі № 759/19612/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, у задоволенні позову було відмовлено.

Заявник зазначає, що відповідач продовжує ігнорувати наявність рішень суду, яким відмовлено у зверненні стягненні на предмет іпотеки та вимагає його виселення, що порушує право власності останнього на житло.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року (а.с. 26-27) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви посилався зокрема на те, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати права осіб, що не є учасниками даного судового розгляду, не зазначивши при цьому таких осіб виходячи з того, що квартира на яку заявник просив накласти арешт належить йому на праві власності.

Скаржник зазначає, що в супереч рішення суду яке набрало законної сили, та яким у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено, відповідач виявляє намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до нотаріуса та проведення перереєстрації, а також вимагає у скаржника висилитися з квартири, що підтверджується листом від 10 вересня 2020 року.

Враховуючи наведене, а також те, що заходи забезпечення позову є тимчасовим заходом, скаржник вважає, що його заява підлягає задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про відправку судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що зазначений заявником (позивачем) захід забезпечення позову є передчасним.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві власності.

З листа № 71415-23.1-б/б від 20 серпня 2020 року АТ «Альфа-Банк», адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що 03 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 75001 з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за яким, між сторонами того ж дня укладено іпотечний договір предметом якого є квартира АДРЕСА_2 . У зв`язку з систематичним порушенням позичальником кредитної дисципліни та ухиленням від виконання зобов`язань за кредитним договором, банк ініціює позасудову процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. АТ «Альфа-Банк» зацікавлений у добровільному врегулюванні спору. Для розгляду можливих варіантів врегулювання заборгованості банк рекомендує клієнту звернутися до представника АТ «Альфа-Банк» (а.с. 17-19).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо: необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2008 року між ПАТ «АСТРА БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 75001 з метою забезпечення виконання зобов`язань за яким, між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2011 року у справі № 2-4458/11, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АСТРА БАНК» борг за кредитним договором № 75001 від 03 жовтня 2008 року.

З метою виконання вищевказаного рішення банк звернувся до виконавчої служби, якою було відкрито виконавче провадження № 55095698, яке на разі триває.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено право виконавця звернути стягнення на майно боржника.

У заяві про забезпечення позову заявник просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить йому на праві власності та є предметом іпотеки.

Таким чином, у разі задоволення заяви про забезпечення позову, суд фактично здійснить перешкоди виконавцю у здійсненні ним заходів щодо примусового виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2011 року, яке набрало законної сили, що у свою чергу порушить право банку на належне виконання судового рішення.

Крім того, предметом даного позову є заборона АТ «Альфа-Банк» звертатися до нотаріуса для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2008 року укладеного між позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК». В свою чергу, сам договір іпотеки позивачем не оскаржується.

Так, дослідивши предмет даного позову та зміст заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову, не відповідає заявленим позовним вимогам.

Крім того, як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру. Таким чином, у разі задоволення позовної вимоги рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому незабезпечення позову, в обраний позивачем спосіб, не ускладнить чи не унеможливить його виконання.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 161/20492/18 (провадження № 61-8861св19) та від 17 лютого 2021 року у справі № 456/2582/18 (провадження № 61-9527св19).

Отже, забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, не є співмірним із позовними вимогами та не відповідає змісту порушеного, на думку ОСОБА_1 права останнього.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Посилання скаржника на те, що відповідач виявляє намір звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до нотаріуса та проведення перереєстрації, не є підставою для задоволення даної заяви, оскільки в даному випадку, вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, не відповідає позовним вимогам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року - змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: А. М. Андрієнко

О. В. Шахова