Дата документу 29.09.2021 Справа № 326/1870/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 326/1870/20Головуючий у 1-й інстанції Каряка Д.О.
Пр. № 22-ц/807/2006/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна, Державний виконавець Приморського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Райкова Олена Андріївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-7), в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1039 від 07.07.2020 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти у розмірі 1509298,20 грн.; стягнути з ФОП ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 07.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. був вчинений виконавчий напис № 1039 про стягнення з нього на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1509298,20 грн., з яких основний борг за договором позики в період з 30.04.2019 по 30.04.2020 становить 44235,00 грн. та 1465063,20 грн. - розмір неустойки, нарахованої за прострочення платежу станом на 10.02.2020, на підставі договору позики № 728 від 13.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С.

Ним було отримано від державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Райкової О.А. постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.09.2020 про примусове виконання виконавчого напису № 1039. Також з автоматизованої системи виконавчого провадження, йому стало відомо, що приватним виконавцем винесені: постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.10.2020 в розмірі 162,39 грн., постанову про стягнення виконавчого збору від 06.10.2020 в розмірі 150929 грн. 82 коп., постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.10.2020.

Також йому стало відомо, що за місцем його роботи, ТОВ «АЗОВ СКАНТРАНС» було отримано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.10.2020, якою державним виконавцем було постановлено звернути стягнення на його доходи.

Позивач ОСОБА_3 вважав, що договір позики № 728 від 13.04.2019 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. є неукладеним. Згідно із п. 12 даного договору - договір вважається укладеним з моменту передання представником позикодавця грошей позичальникові. Ніякі грошові кошти він не отримував, що підтверджується довідкою з ПАТ КБ «Приватбанк» про находження на його рахунок грошових коштів за 2019 рік, розписки не писав.

Окрім того, позивач ОСОБА_3 вважав такі дії відповідача безпідставними та такими, що суперечать законодавству України і порушують його права як громадянина. Тому він був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Каряка Д.О. (а.с. 34).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 35-36) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року (а.с. 98-101) позовну заяву ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1039 від 07 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1509298,20 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 105-112) просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовну заяву ОСОБА_3 залишити без задоволення.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 117).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 120), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 121) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду, а також відпустки судді-доповідача (а.с. 132).

Позивач ОСОБА_3 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (а.с. 133-135).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 165) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача ФОП ОСОБА_1 адвоката Копійчук О.В. (а.с. 161-164).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю-члена колегії Подліянову Г.С. у зв`язку із перебуванням у відпустці 14 і більше днів (а.с. 179-180).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 128-131), у тому числі відповідач ФОП ОСОБА_1 через свого представника, що узгоджується з положеннями ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представників відповідача ФОП ОСОБА_1 адвоката Копійчук О.В. (а.с. 167-168) в режимі відеоконференції та позивача ОСОБА_3 .

Всі учасники цієї справи, що не з`явились, про причини своєї неявки та неявки своїх представників апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська О.С. подала апеляційному суду заяву (а.с. 177), в якій просила розглядати дану справу за її відсутності.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст.ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив: заяву третьої особи (нотаріуса) задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників справи, що не з`явились, за присутністю представника відповідача ФОП ОСОБА_1 - адвоката Копійчук О.В. (а.с. 167-168) в режимі відео конференції та позивача ОСОБА_3 .

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,

- у тому числі представника відповідача ФОП ОСОБА_1 - адвоката Копійчук О.В., яка у тому числі на запитання апеляційного суду визнала, що п. 2 нотаріального договору позики сторін визначено, що 7372,50 грн., що еквівалентно на день посвідчення договору за курсом Національного банку України 250,00 Євро, ОСОБА_3 зобов`язаний повернути ФОП ОСОБА_1 до 10.08.2019 року, а 36862,50 грн., що еквівалентно на день посвідчення договору за курсом Національного банку України 1250,00 Євро до 30.04.2020 року; нотаріусу для вчинення вищезазначеного виконавчого напису надавались два листа - претензії ФОП ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , що надсилались останньому лише у 2019 році, у 2020 році будь-яких листів претензій (вимог) ОСОБА_3 не надсилалось та нотаріусу ФОП ОСОБА_1 для вчинення нотаріального напису у 2020 році копії останніх не надавалось;

перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_3 у цій справі, керувався ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 9, 10, 12, 18, 141, 247, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 137/1666/16-ц, викладений у постанові від 29 березня 2019 року, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 13 квітня 2019 року між ФОП ОСОБА_1 (в особі ОСОБА_4 ) та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого він отримав в борг 44235,00 грн., що еквівалентно на день посвідчення цього договору за курсом НБУ 1500,00 євро, які зобов`язався повернути до 13 квітня 2020 року. Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С., та зареєстровано в реєстрі за № 728 (а.с. 19-20).

07 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. було вчинено виконавчий напис щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 невиплачені в строк на підставі договору позики грошові кошти за весь строк користування позикою у розмірі 1509298,20 грн., з яких: основний борг 44235 грн. та 1456063,20 грн. розмір неустойки, нарахованої за прострочення платежу, що передбачено п.6 договору позики (у разі несвоєчасного виконання зобов`язання позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 18% від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання). Строк за який провадиться стягнення: з 30 квітня 2019 року по 30 квітня 2020 року. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 1039 (а.с. 21).

Постановою державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Райкової О.А. від 18.09.2020 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1039 виданого 07.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 невиплачені в строк на підставі договору позики грошові кошти за весь строк користування позикою у розмірі 1509298,20 грн. (а.с. 11-12).

Постановою державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Райкової О.А. від 06.10.2020 стягнуто з боржника ОСОБА_3 на користь держави виконавчий збір у розмірі 150929,82 грн. (а.с. 13-14). Крім того, винесені постанови від 06.10.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 15-16), та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника (а.с. 17-18).

У виписці з карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» вбачається про рух грошових коштів ОСОБА_3 (а.с.22-29).

10.02.2019 року на адресу ОСОБА_3 адвокатом Шурміль С.С., який діє в інтересах ФОП ОСОБА_1 надіслано лист-вимогу про повернення суми боргу (а.с. 49).

28.12.2019 року на адресу ОСОБА_3 адвокатом Шурміль С.С., який діє в інтересах ФОП ОСОБА_1 надіслано лист-претензію про повернення суми боргу (а.с. 47-48).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.

Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

При вчиненні виконавчого напису, нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, не витребував іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, які він вправі витребувати у стягувача.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Позивач не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса, і тому така сума не має ознак безспірності.

Безспірність заборгованості ОСОБА_5 для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса були порушені вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України «Закону України «Про нотаріат».

За таких обставин, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він у цій справі підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ФОП ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ФОП ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Відсутність розгорнутого мотивування суду першої інстанції його висновку щодо задоволення позову позивача у цій справі через відсутність безспірності заборгованості на час вчинення вищезазначеного виконавчого напису нотаріусом не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги відповідача.

Оскільки, про відсутність безспірності заборгованості ОСОБА_3 за вищезазначеним, хоча й нотаріальним договором позики, на час вчинення виконавчого напису нотаріусом (07.07.2020 року), у тому числі свідчить той факт, що:

- хоча він й був вчинений нотаріусом вже після настання остаточного строку для повернення ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 всіх сум за вищезазначеним договором позики сторін, та зокрема: 30.04.2020 року п. 2 договору (копія а.с. 19),

- проте, на підставі передчасних листів - претензій (вимог) ФОП ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 від 10.02.2019 року та від 28.12.2019 року (копії а.с. 47 зворот-51) про повернення всіх сум за цим договором у розмірі 1509298,20 грн., що надсилались останньому лише у 2019 році, тобто ще до настання остаточного строку для повернення всієї суми позики 30.04.2020 року, у 2020 році будь-яких листів претензій (вимог) ОСОБА_3 не надсилалось та нотаріусу ФОП ОСОБА_1 для вчинення нотаріального напису у 2020 році копії останніх не надавалось (що визнав представник відповідача в апеляційному суді - ст. 82 ч. 1 ЦПК України), на що нотаріус належної уваги при вчиненні вказаного нотаріального напису не звернув та додаткових документів у позикодавця не потребував.

Безпідставним у даному випадку є посилання сторони відповідача ФОП ОСОБА_1 в обґрунтування її права на дострокове стягнення всієї суми позики у 2019 році на п. 7 вищезазначеного договору позики сторін: «В разі, якщо позичальник не поверне, або поверне неповну суму боргу до встановленого строку, позикодавець має право пред`явити цей договір для примусового стягнення залишку боргу згідно чинного законодавства України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса» (копія а.с. 20).

За змістом якого саме право ФОП ОСОБА_1 на дострокове стягнення всієї суми позики та неустойки станом на 30.04.2020 року не передбачено, а лише право стягнення залишку поточної заборгованості, який ФОП ОСОБА_1 неправильно трактує на свій власний розсуд.

За цим пунктом договору ФОП ОСОБА_1 після 10.08.2019 року (дата останнього листа-претензії (вимоги)) мала право на повернення суми позики 7372,50 грн., що еквівалентна 250,00 Євро, та неустойки 18 % за кожен день прострочки лише на цю суму позики (боргу) станом на дату вимоги (остання 28.12.2019 року копія а.с.75).

Таким чином, станом на час вчинення нотаріусом вищезазначеного виконавчого напису 07.07.2020 року спірною була сума позики у гривні України, що була еквівалентна 1250,00 Євро та неустойка на цю суму, по якій лист-претензія (вимога) ФОП ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 після настання строку для її сплати лише 30.04.2020 року не надсилалась та копія якої нотаріусу не надавалась взагалі (ст. 82 ч. 1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню).

Інші доводи позивача на підтвердження факту відсутності безспірності суми заборгованості, а саме: «..ніякі грошові кошти він не отримував, що підтверджується довідкою з ПАТ КБ «Приватбанк» про находження на його рахунок грошових коштів за 2019 рік, розписки не писав..» суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги у цій справі для визнання саме вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки, в силу вимог ст. 204 ЦК України суд першої інстанції мав виходити та правильно виходив із презумпції правомірності правочину вищезазначеного нотаріального договору позики сторін, недійсність якого прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (будь-яке рішення будь-якого суду про це у матеріалах цієї справи відсутнє та позивачем суду не надано).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України, вирішив у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у цій справі або ж його зміни.

Крім того, встановлено, що відповідачем ФОП ОСОБА_1 при подачі вказаної апеляційної скарги було сплачено судовий збір (а.с. 114).

Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ФОП ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 01.10.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.