УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

241/1975/20

2/241/105/2021

29 вересня 2021 року Першотравневий районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі Орчелота І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш заяву ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду Донецької області із заявою про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача, в якій, посилаючись на ч.5 ст. 142 ЦПК України, просить компенсувати йому судові витрати, понесені ним на отримання юридичної допомоги під час розгляду справи №241/19759/20 за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до нього про визнання недійсним листка непрацездатності в розмірі 2500 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 13.09.2021 зазначений позов було залишено без розгляду, проте питання про розподіл судових витрат між сторонами не вирішено.

Суд, вивчивши заяву ОСОБА_1 приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2020 року Бердянська сільська рада Мангушського району Донецької області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним листка непрацездатності.

Ухвалою суду від 10.06.2021 замінено у вказаній цивільній справі позивача Бердянську сільську раду Мангушського району Донецької області на його правонаступника Маріупольську міську раду Донецької області.

Ухвалою суду від 13.09.2021 позовну заяву Маріупольської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 про визнання недійсним листка непрацездатності залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Висновків щодо наявності чи відсутності підстав для визнання дій позивача зловживанням правами відповідно до приписів ст.44 ЦПК України ця ухвала не містить.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ч. 5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом із тим, системний аналіз вказаної процесуальної норми дозволяє дійти висновку, що така компенсація можлива виключно у разі наявності відповідної вимоги відповідача, заявленої у зв`язку із вирішенням питання щодо залишення позову без розгляду. При цьому заявник повинен зазначити, у чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, необхідною умовою для застосування ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення без розгляду є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Як вбачається з роз`яснень в п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважав, що його права та інтереси порушено.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року по справі №543/408/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті. Судом не приймались рішення про визнання дій позивача такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами, тому не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими.

За таких обставин суд не вбачає підстав для компенсації за рахунок позивача понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із чим в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 44, 141, 142, 247 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ю.В. Молонова