КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №2-1214/11
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7541/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 8 лютого 2021 року (суддя Кириленко Т.В.) за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Київ ОСОБА_2, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

встановив:

у березні 2020р. ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, яку неодноразово уточнювала, і остаточно просила визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Київ ОСОБА_2, а саме: не відмову приватного виконавця стягувачу у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з пропуском стягувачем строку на подання виконавчого листа до виконання; направлення скаржнику постанови про відкриття виконавчого провадження не рекомендованим листом і не за адресою її проживання; не витребовування у скаржника декларації про її доходи; не розшук коштів скаржника на рахунках, розміщених у всіх банках України; не оголошення скаржника у розшук з метою встановлення її місця перебування, куди в подальшому б направлялася кореспонденція за виконавчим провадженням; не повернення стягувачу виконавчого листа і закриття провадження у зв`язку з дією ЗУ «Мораторію на заборону виселення іпотечних боржників без надання альтернативного житла», який діяв до жовтня 2020 року; неправомірного опису і накладення арешту на квартиру скаржника, проведеного без доступу в її квартиру, без направлення їй вимоги про такий доступ та неповідомлення її про дату такого опису; не зверненням приватного виконавця в суд з поданням про надання ухвали суду про примусовий доступ в квартиру скаржника в разі ненадання такого доступу нею чи її матір`ю; не складання приватним виконавцем акту про відмову йому в доступі в квартиру скаржника для проведення опису вказаної квартири та накладення на неї арешту; невідповідаючої дійсності оцінки квартири скаржника, здійсненою з порушенням опису вказаної квартири без особливостей її технічних характеристик, з порушенням діючого законодавства та без посилання на технічну документацію; не повідомлення скаржника належним чином про розгляд її заяви про відстрочку виконавчих дій; подача заявки на продаж квартири скаржника через електронні торги за недійсною початковою вартістю, не роз`яснивши скаржнику її право на участь у вказаних електронних торгах; передачу на продаж квартири скаржника під час

дії мораторію на заборону продажу іпотечного житла і ухвали суду від 18 травня 2020 року про зупинення виконавчих дій по виконавчому документу на час розгляду поданої скаржником скарги; не залученням до виконавчого провадження опікунської ради Святошинського району м. Києва з метою вирішення місця проживання матері скаржника; не повідомлення скаржника письмово про дату продажу її квартири на електронних торгах, а також ненадання відомостей про нового власника вказаної квартири.

Також скаржник просила зобов`язати приватного виконавця ОСОБА_2 усунути вищевказані порушення діючого законодавства, передбаченого ЗУ «Про виконавче провадження», шляхом: проведення повторного огляду і опису квартири АДРЕСА_1 з доступом до неї оцінювача майна та за участю понятих; повторної оцінки спірної квартири на підставі вказаного опису; залучення до виконавчого провадження опікунської ради Святошинського району м. Києва з метою влаштування матері скаржника, в разі відчуження спірної квартири іншій особі; ухвалення постанови про відстрочку виконання виконавчих дій до закінчення дії мораторію про заборону продажу іпотечного житла; ухваленням постанови про відкликання заявки на електронні торги, поданої ДП «Сетам» у зв`язку з неправильною оцінкою спірної квартири; повідомлення скаржника письмово про дату і час продажу її квартири на електронних торгах 25 червня 2020 року і всі дані: ПІБ, адреса, телефон особи, яка придбала спірну квартиру на електронних торгах і за яку ціну; ініціювання визнання електронних торгів недійсними; ухвалення постанови про зупинення виконавчого провадження по виконавчому документу по реалізації спірної квартири на електронних торгах; розгляду іншого способу стягнення з скаржника боргу на користь стягувача; повідомлення скаржника письмово чи закрито виконавче провадження у зв`язку з реалізацією спірної квартири на електронних торгах.

Крім того скаржник просила задовольнити раніше подану заяву до суду її представником про постановлення ухвали суду про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності з позбавленням його права займати дану посаду та направлення в Міністерство юстиції України інформації про порушення приватним виконавцем ОСОБА_2 ухвали суду від 18 травня 2020 року, яка є обов`язковою для всіх фізичних і юридичних осіб на території України і зобов`язувала його зупинити виконавче провадження по виконавчому документу, оскільки приватний виконавець не виконав вимог вищевказаної ухвали та передав спірну квартиру на електронні торги до ДП «Сетам», де вказана квартира була продана.

Мотивуючи вимоги скарги, скаржник зазначала, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, в якому ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року виправлено описку, видано виконавчий лист №2/759/68/13 про стягнення з неї на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна», залишку заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, який вона взяла в АКБ «Райффайзенбанк Україна» в розмірі 1 020 941грн.

Виконанням стягнення вказаної суми займався Святошинський РВ ДВС м. Києва, який зупинив виконавче провадження у зв`язку з дією мораторію на заборону виселення іпотечних боржників, а згодом, 23 грудня 2016 року повернув «ОТП Факторинг Україна» виконавчий лист у зв`язку з відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Скаржник стверджувала, що 27 лютого 2020 року вона випадково дізналася, що вищевказаний виконавчий лист знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2, який при здійсненні виконавчого провадження за виконавчим листом №2/759/68/13 вчинив ряд протиправних дій.

Скаржник посилалася на те, що приватний виконавець не направив на її адресу

постанову про відкриття виконавчого провадження, склав акт опису майна без виходу на квартиру та без її огляду, що оцінювана вартість квартири, яку провів оцінювач ОСОБА_3 , дуже занижена, і дана сума оцінки складала лише 773 300грн, тобто згідно курсу НБУ 31 537,52 доларів США, що не є справедливою ціною. Також скаржник вважала, що одним із порушень приватного виконавця діючого законодавства є те, що він не зв`язався з боржником засобами мобільного зв`язку за контактним номером телефону, який міститься в матеріалах цивільної справи, а також за власною ініціативою не відклав проведення виконавчих дій, з відвідуванням спірної квартири для вирішення всіх спірних питань.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 8 лютого 2021 року скаргу задоволено частково, визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП № 59997371 за виконавчим листом № 2608/1214/11, виданим 22 жовтня 2014р. Святошинським районним судом м. Києва, щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з дією мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом припинення звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у виконавчому провадженні ВП № 59997371. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу міста Київ ОСОБА_2 просить ухвалу суду в частині задоволення вимог скарги ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги в повному обсязі.

Приватний виконавець вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на правовідносини щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_1 , оскільки боржником не було надано жодних доказів того, що це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання боржника та те, що у власності боржника не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Приватний виконавець звертає увагу на те, що боржник у своїй скарзі зазначала, що її місцем проживання є АДРЕСА_2 , що про наявність відкритого виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій відносно неї, вона дізналася випадково лише 27 лютого 2020року, коли приїхала провідати свою матір, що свідчить про те, що боржник більше ніж 6 місяців не з`являлась та не проживала у спірній квартирі, що виключає розповсюдження дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Могилян Л.В. просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги, оскільки вважає, що судом помилково застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає, що ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі, що підтверджується її заявою про відстрочку виконання виконавчих дій та скаргою на дії виконавця, в якій вона зазначає, що проживає в

Дніпропетровській області. Також ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою спірної квартири.

Крім того, в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження розповсюдження дії мораторію на іпотечне майно, не надано жодних доказів що таке майно використовується як постійне місце проживання боржника. В своїй скарзі ОСОБА_1 самостійно вказувала адресу свого проживання АДРЕСА_2 , що підтверджує, що вона не проживає в іпотечній квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Пащенко В.М. просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, оскільки суд вірно встановив, що ОСОБА_1 постійно проживає в спірній квартирі з 1982 року, іншого житла у власності не має, а розміри спірної квартири відповідають критеріям, зазначеним в Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені вище, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 9 листопада 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CNL-007/715/2006, за умовами якого позичальник отримала кредит на загальну суму 64 000 доларів США, який зобов`язалася повернути до 9 листопада 2016 року та сплатити проценти за користування кредитом.

У забезпечення зобов`язань за кредитним договором 9 листопада 2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 уклали договір наступної іпотеки, за умовами якого у іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 45,80кв.м.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року, у якому виправлено описки ухвалою суду від 21 серпня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг України" залишок заборгованості по кредиту в розмірі 53 946,51 доларів США, що еквівалентно 430 708,93грн, несплачені відсотки по кредиту в розмірі 19 562,16 доларів США, що еквівалентно 156 184,28грн, заборгованість по пені в розмірі 430 708,93грн, судовий збір в розмірі 3 219грн та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн, а всього 1 020 941грн 14коп.

На виконання рішення суду 22 жовтня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 від 6 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом № 59997371.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Київ ОСОБА_2 від 6 вересня 2019 року накладено арешт на кошти та все майно боржника.

23 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 складена постанова про опис та арешт майна боржника - квартири АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця ОСОБА_2 від 20 січня 2020 року призначено ТОВ «ЄВРОЕКСПЕРТ ГРУП» суб`єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні № 59997371.

27 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ ОСОБА_2 до ДП «СЕТАМ» подана заявка на реалізацію квартири АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення ДП «СЕТАМ» електронні торги з продажу спірної квартири проводилися 2 березня 2020 року, 6 квітня 2020 року, 25 червня 2020 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ ОСОБА_2 вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 59997371 зупинено на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року, яка змінена постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року.

Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами та посадовими особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень, певних дій на період дії цього закону за наявності і доведеності відповідних умов.

Суд вважав доведеним, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , загальна площа якої не перевищує 140 кв. м, іншого нерухомого майна у власності боржника немає, добровільної згоди на відчуження спірного майна вона не надавала, що свідчить про протиправність дії приватного виконавця, спрямованих на реалізацію спірного майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у

депозитарних установах.

Частиною 5 даної норми визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці;

- у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Отже, ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши, що предмет іпотеки, зокрема спірна квартира, яка виступала як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, наданим АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого

є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 в іноземній валюті, та ураховуючи те, що така квартира є її постійним та єдиним місцем проживання, обґрунтовано вважав, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».

Суд встановив, що зазначена квартира є предметом договору іпотеки, якою забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 9 листопада 2006 року, валютою за яким є долар США.

Під час примусового виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року приватний виконавець виконавчого округу м. Київ ОСОБА_2 не встановив наявності у ОСОБА_1 будь-якого іншого майна чи коштів для виконання рішення суду або майна, яке було предметом іпотеки за невиконаним споживчим кредитом.

У боржника іншого нерухомого житлового майна немає, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, встановивши відсутність у боржника іншого нерухомого житлового майна, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав дії приватного виконавця щодо вжиття заходів з реалізації спірної квартири такими, що порушують обмеження, які встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи апеляційної скарги, що спірна квартира не є місцем постійного проживання боржника і тому на неї не поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірна квартира є єдиним нерухомим майном, яке належить ОСОБА_1 , та використовується нею як місце постійного проживання.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що з 19 червня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрованого місця проживання не має.

Згідно листа старости Войнівського старостинського округу № 3 Олександрійського району Кіровоградської області від 19 липня 2021 року будинок АДРЕСА_2 , де ОСОБА_1 була зареєстрована з 16 квітня 2010 року по 19 червня 2015 року, на праві власності ОСОБА_1 не належить, а у будинку вона була зареєстрована з дозволу власника.

Приватним виконавцем ОСОБА_2 не було встановлено місце постійного проживання ОСОБА_1 , всі документи, які приймалися у рамках виконавчого провадження № 59997371, ним направлялися на адресу спірної квартири, тому враховуючи, що спірна квартира є єдиним майном, яке належить боржнику і у якому вона може постійно проживати, як власник, суд першої інстанції правомірно вважав, що на реалізацію квартири розповсюджуються обмеження, які встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Доводи приватного виконавця та представника стягувача, що ОСОБА_1 у своїх скаргах зазначала різні адреси місця проживання, які є відмінними від спірної квартири, не можуть бути підставою для висновку, що ОСОБА_1 має інше постійне місце проживання, ніж спірна квартира, так як матеріали справи таких доказів не містять, а у с. Войнівка ОСОБА_1 знялася з реєстрації ще до відкриття виконавчого провадження і

іншого місця реєстрації не має.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що саме боржник повинна надати докази у підтвердження відсутності у неї на праві власності іншого майна та постійного місця проживання, колегія суддів вважає необґрунтованим, так як відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Отже, саме приватний виконавець, здійснюючи виконавчі дії, зобов`язаний встановити все майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки має право звернути стягнення на майно, в якому проживає боржник, в останню чергу.

З наданих копій документів виконавчого провадження вбачається, що приватним виконавцем ОСОБА_2 здійснювалася перевірка наявності у боржника іншого майна, яка позитивного результату не дала.

Ухвала суду в частині відмови у задоволенні скарги не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Київ ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 8 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк