ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/10185/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року, яке ухвалено суддею Папаригою В.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року та додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Папаригою В.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська І.С., про встановлення факту, що має юридичне значення та надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом.

Позовна заява мотивована тим, що з 2003 року по 20.03.2019 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки один перед одним.

В зареєстрованому шлюбі позивачка не перебувала, так як є вдовою, її чоловік ОСОБА_4 загинув ще в 1999 році.

ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 2003 року та по 20.03.2019 року постійно мешкав разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, причиною смерті став абсцес легені.

За життя ОСОБА_3 сильно хворів на туберкульоз легенів, який в нього прогресував з часом та призвів до смерті через абсцес легені. У період з 26 січня 2017 року по 31.01.2018 року та з 03.12.2018 року по час смерті ОСОБА_3 , з приводу наявного в нього захворювання був визнаний інвалідом 2 групи. Через стан здоров`я ОСОБА_3 , в період проживання з позивачкою, не працював, крім періоду з 18.07.2012 року по 09.09.2013 року, коли в нього малася ремісія стану здоров`я.

Позивачка ОСОБА_1 весь період проживання з ОСОБА_3 працювала та фактично самостійно забезпечувала утримання родини, крім того їх родина отримувала також дохід від ведення садівництва та городництва на належній ОСОБА_1 ділянці у садівничому товаристві. Також, син ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надавав позивачці та померлому матеріальну допомогу.

Через наявність захворювання на туберкульоз легенів ОСОБА_3 останні три роки життя потребував постійного підтримуючого лікування, більш вимогливого режиму життя та складу харчування, іноді придбання ліків та медичних засобів за власний кошт, надання йому допомоги в облаштуванні життя, обслуговуванні, догляду, потребував матеріального утримання. І позивач забезпечувала йому все ці умови та потреби, так як ОСОБА_3 через хворобу не міг бути повністю самостійним. Він потребував постійної опіки та допомоги, бо часто відчував слабкість, запаморочення, а останній рік стан здоров`я ОСОБА_3 дуже сильно погіршився та фактично він перебував у безпорадному стані через фізичні страждання, які зазнавав від хвороби.

19.03.2019 року ОСОБА_3 був госпіталізований до КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» КМР та ним опікувалася позивачка, у тому числі несла витрати на медикаментозне забезпечення.

Відповідач по справі, який є сином ОСОБА_3 , ніколи не надавав жодної допомоги батьку, ані фізичної, ані матеріальної, ані навіть моральної підтримки та за життя вони майже не спілкувалися, на прохання позивачки допомогти хоча б чим-небудь батькові відповідач завжди ігнорував це.

Витрати на поховання ОСОБА_3 понесли позивачка та відповідач. Позивачккою було придбано одяг для поховання ОСОБА_3 на суму 3404 гривень, сплачено ще за послуги моргу, а решту витрат на поховання сплатив відповідач.

Після смерті ОСОБА_3 , відповідно, відкрилася спадщина, до складу якої увійшли грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках, об`єкти нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частка будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Померлий ОСОБА_3 сам успадкував дане майно лише 05.02.2019 року, крім деяких депозитних рахунків, спадщина на які була оформлена 28.09.2018 року, а отже розпорядитися чи використати його на свою користь не зміг. Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом було заведено спадкову справу. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син - відповідач ОСОБА_2 , який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 18.09.2019 року позивачка ОСОБА_1 також звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Перекопської І.С. із заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 та визнати за нею право на спадкування після його смерті, разом з спадкоємцем першої черги за законом.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4615 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова І.Г., просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на недоведеність даних позовних вимог, оскільки суд послався лише на покази трьох свідків та акт з місця проживання, якими не підтверджено факт наявності між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосунків, притаманних подружжю.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова І.Г., просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення вимог про відшкодування судових витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги, у повному обсязі, посилаючись на те, що справа не є незначною та адвокатом витрачено 18 годин 55 хвилин на складання письмових документів, а тому ці витрати мають бути компенсовані за рахунок позивачки.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Севостьянову І.Г., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, про що Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було складено актовий запис за № 444 від 20.03.2019 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с. 26 т.1).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть за № 47 від 20.03.2019 року, причиною смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , став абсцес легені (а.с. 27 т.1).

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно та грошові кошти, розміщені на депозитних рахунках. Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.С. 24.04.2019 року було заведено спадкову справу за № 64111706. З заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 62, 187-244 т.1 копія спадкової справи).

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що предметом спору є надання позивачці права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_2 , для чого вона просить встановити юридичний факт спільного проживання однією сім`єю у період з 01.10.2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська І.С., про надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом, суд першої інстанції виходив з того, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: надання допомоги спадкодавцеві, за умови перебування його у безпорадному стані, тобто в такому стані, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, чого в даному випадку встановлено не було.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Перекопська І.С., про надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом в апеляційному порядку не оскаржується, а тому колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтвоаності цих позовних вимог, посилаючись на те, що, крім показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтверджується: Актом з місця проживання позивача, складеним зі слів сусідів, посвідченим директором ТОВ «Керуюча компанія ДОМ.КОМ», з якого вбачається що з 2003 року по березень 2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині, не відповідає з огляду на наступне.

Так, за положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно положень ч. 1 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема і факту проживання однією сім`єю, якщо цей факт має значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, тобто такі факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення відповідно до положень ст. 315 цього Кодексу, але це можливо за певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення.

Встановлюючи факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ,суд в порушення зазначених вимог ЦПК України, не врахував, що встановлення такого факту не тягне жодних юридичних наслідків для ОСОБА_1 .

Так, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України, а в задоволенні позовних вимог щодо надання права на спадкування разом з спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_1 було відмовлено, й дане рішення суду нею не оскаржено.

Виходячи з встановлених обставин та положень ч. 1 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовних вимог про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно відмовити, у зв`язку з чим скасовує рішення суду в цій частині згідно ч.4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалює в цій частині нове рішення.

Ухвалюючи додаткове рішення та покладаючи на ОСОБА_1 обов`язок з відшкодування ОСОБА_2 судових витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги, у розмірі 4 515,80 грн., суд першої інстанції керувався нормами статей 133, 137 ЦПК України та виходив з того, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 200,00 грн. є необґрунтованими та завищеними, а також неспівмірними зі складністю справи, а тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що справедливим та таким, що не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог, буде визначення розміру витрат, понесених на надання професійної правничої допомоги, у сумі 5 000,00 грн., від якої судом, у порядку ч. 10 ст. 141 ЦПК України, вираховано суму судового збору у розмірі 384,20 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування понесених судових витрат на оплату судового збору.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 , на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, було надано розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, квитанцію про сплату вказаних послуг, ордер серії ДП№308/012 від 30.03.2020 року та копію договору про надання правничої допомоги від 30.03.2020 року.

З договору про надання правової допомоги від 30.03.2020 року вбачається, що розмір гонорару, погоджений між сторонами складає 900,00 гривень за годину роботи адвоката, об`єм витраченого часу на виконання даного договору, а також об`єм робіт, виконаних адвокатом, підтверджується актом виконаних робіт ( а.с. 120 т.1 копія договору).

З акту виконаних робіт від 02.03.2021 року за вищевказаним договором слідує, що «Виконавець» надав, а «Замовник» прийняв послуги за: консультацію, аналіз судової практики та перегляд законодавства з питань позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, складання клопотання про витребування доказів, заяви про відвід судді, клопотання про розумність строків розгляду справи судом та недопустимість порушення права сторони доступу до правосуддя, участь у розгляді справи: 20 год. 00 хв. з розрахунку 900 грн. - 1 година роботи: 28 год. 00 хв. х 900 грн. 00 коп. = 25 200 грн. 00 коп.. Всього: 25 200 грн. 00 коп. Сплата за надання юридичної (правничої) допомоги підтверджується квитанцією ( а.с. 30 т.2 акт).

З квитанції серії 2-б від 113203 від 02.03.2021 року слідує, що представником- адвокатом Савостьяновою І.Г. отримано від відповідача ОСОБА_2 за надання правничої допомоги по справі №212/10185/19 кошти в розмірі 25200,00 гривень (а.с. 29 т.2 квитанція).

В судовому засіданні суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_9 , при вирішенні питання про розподіл судових витрат, просила врахувати, що сума витрат, що заявлена стороною відповідача, та розмір витраченого часу на участь в судових засіданнях значно перевищує реально витрачений час. Крім того, така сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, а тому просила відмовити у задоволенні заяви відповідача про відшкодування судових витрат.

З урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25200,00 грн. є завищеними, однак, зважаючи на ухвалення судового рішення щодо відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у повному обсязі, визначений судом першої інстанції розмір витрат відповідача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок позивачки, у сумі 4 615,80 грн., не можна вважати справедливими та обґрунтованим, у зв`язку з чим цей розмір підлягає збільшенню до 15 000,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_10 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, а додаткове рішення суду змінів частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , шляхом збільшення цього розміру з 4 615,80 гривень до 15 000,00 гривень.

Також, колегія суддів стягує з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 576,30 грн. (т. 2 а.с. 58), та витрати на професійну правничу допомогу, при погодженому сторонами розміру гонорару адвоката у суді апеляційної інстанції у сумі 9 000,00 грн., у розмірі 4 500,00 грн., який є співмірним складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі, та підтверджений Актом виконаних робіт від 04 червня 2021 року та квитанцією №113213 від 04 червня 2021 року (т. 2 а.с. 67-68) до Договору про надання правничої допомоги від 10 лютого 2020 року, на підставі якого судом покладено на позивачку обов`язок з відшкодування відповідачеві судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.10.2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , змінити, збільшивши цей розмірі з 4 615,80 гривень 15 000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 (тридцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: