У Х В А Л А

"28" вересня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/16156/21

провадження № 2/755/7585/21

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., перевіривши додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, по позовній заяві Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» до ОСОБА_1 , треті особи: Державний комітет телебачення та радіомовлення України, Національне антикорупційне бюро України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерина Євгенівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лодокс», ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та витребування майна,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» до ОСОБА_1 , треті особи: Державний комітет телебачення та радіомовлення України, Національне антикорупційне бюро України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерина Євгенівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лодокс», ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та витребування майна.

Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об'єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Для цього Цивільний процесуальний кодекс України покладає на суд обов`язок, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 3, 5 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: зазначення ціни позову, яка визначається вартістю майна.

Разом з тим, ураховуючи майновий характер спірних правовідносин, а саме щодо визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, зміст позовної заяви має містити ціну позову, яка має бути визначена позивачем вартістю заявленого позивачем нерухомого майна, а саме: вартістю квартири АДРЕСА_1 , що має підтверджуватися Звітом про оцінку цього майна, - що є вимогою п. 3 ч. 3 ст. 175 та п. 2 ч. 1 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України. При цьому позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви доказів вчинення позивачем дій щодо оцінки спірного нерухомого майна або доказів відмови експертної установи в наданні висновку щодо оцінки майна станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, за відсутності в чинному законодавстві норм-виключення обов`язку визначення позивачем ціни позову у встановленому законом порядку.

Таким чином, для визначення ціни позову, позивачем має бути проведено експертну оцінку спірного нерухомого майна, оскільки оцінка має бути не ринковою/за словами позивача, а дійсною, тобто за висновком спеціаліста-оцінювача.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, після визначення позивачем ціни позову на підставі Звіту про оцінку спірного нерухомого майна, позивачем підлягає до оплати судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

В роз`ясненнях, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний Суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Такий власник має право звернутись в суд з віндикаційним позовом.

Власник майна або титульний володілець зобов`язані підтвердити своє право на майно, що витребовують. Підтвердити право власності чи законне користування можна свідоцтвом, договором, довіреністю на розпорядження майном, витягами з реєстру прав власності тощо.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 522/1029/18, "укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, позивач як власник цього права, наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Ні зазначеними вище нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Крім того, у разі якщо позивач стверджує про перебування із забудовником у зобов`язальних відносинах, то його права повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права."

Як убачається зі змісту позовної заяви, складову предмету спору становлять дві майнові вимоги позивача про визнання права власності позивача-інвестора на об`єкт нерухомого майна (квартиру) та витребування у відповідача спірного об`єкту нерухомого майна.

Разом з тим, позивачем, задля захисту права власності, не долучено до позовної заяви доказів наявності у нього права власності, тобто реєстрації за ним права власності на спірне нерухоме майно, а виникнення права власності на підставі рішення суду не передбачено статтею 331 ЦК України, про що наголошено вище постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/1029/18.

Таким чином, позивачем має бути підтверджено наявність у позивача права власності на спірну нерухомість до моменту вибуття об`єкту нерухомості з власності позивача, задля захисту вже наявного однак оспореного права власності, та задля підтвердження підстав та права позивача на звернення до суду із віндикаційним позовом. При цьому слід урахувати, що чинним цивільним законодавством не передбачено набуття права власності на підставі рішення суду та інвестора не наділено правом титульного володільця/правом власності на майно, тому позивачем має бути уточнено зміст та підстави його звернення з позовом про визнання за позивачем права власності, яке ним до звернення з даним позовом набуто не було (відсутня державна реєстрація права власності на квартиру як цілісний об`єкт нерухомості), та підстави звернення з віндикаційним позовом про витребування позивачем-не власником цього майна з чужого незаконного володіння, за відсутності у позивача реєстрації права власності (першочергово) на це майно.

Таким чином, у порядку п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем має бути уточнено спосіб (способи) захисту прав або інтересів в розрізі досліджуваного спору.

Згідно положення ч. 4 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (зі змінами та доповненнями), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Із позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно роз`яснень, наведених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Разом з тим, долучені до матеріалів позовної заяви платіжні доручення № 1578 від 13.09.2021 року та № 1579 від 13.09.2021 року не містять відомості про те, за яку саме позовну заяву сплачується судовий збір, тому вказане платіжного доручення не може слугувати доказом належної оплати позивачем судового збору саме за позовом до ОСОБА_1 .

При цьому інша інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу позовної заяви ДП «Укртелефільм», відповідачем за якою є ОСОБА_1 позивачем сплачено судовий збір, відсутня, а отже суд дійшов висновку про те, що додані позивачем платіжні доручення не є належним доказом сплати судового збору за даною позовною заявою.

Вказаний висновок підтверджено Постановою Київського апеляційного суду від 05 травня 2020 року у справі № 755/3288/20, та Постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 755/3292/20.

Таким чином, на виконання даної ухвали суду позивачем має бути надано суду оригінали платіжних доручень про сплату судового збору на рахунок Дніпровського районного суду м. Києва у розмірі 2 270,00 грн. та у розмірі 36 142,50 грн. із зазначенням у платіжних дорученнях відомостей про сплату судового збору із призначенням платежу: «за подачу позовної заяви ДП «Укртелефільм» до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» до ОСОБА_1 , треті особи: Державний комітет телебачення та радіомовлення України, Національне антикорупційне бюро України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дубенко Катерина Євгенівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лодокс», ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання права власності та витребування майна - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: В.І. Галаган