Справа № 308/659/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна", , в особі її філії в м. Ужгороді, адреса: 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 25, адреса філії: м. Ужгород, пл. Корятовича, 10,

про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" в особі її філії в м. Ужгороді про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 03.10.2016 року о 18 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Киїівській у м. Бровари Київської області, при перестроюванні в іншу смугу руху не надав перевагу в русі автомобілю «DACIA LOGAN», державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до зіткнення автомобілів, чим порушив п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. У результаті вищевказаної ДТП, яка мала місце 03.10.2016 року автомобіль «DACIA LOGAN», державний номер НОМЕР_3 , що належить позивачці, отримав значні механічні пошкодження.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2016 року по справі № 361/5980/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено відповідне адміністративне стягнення.

При цьому цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу правопорушника - гр. ОСОБА_2 була застрахована у відповідача.

З метою отримання суми страхового відшкодування по збитку, спричиненому в результаті ДТП, яка мала місце 03.10.2016 року, позивачка звернулася до ПрАТ СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідач повідомив ОСОБА_1 , що страхова виплата по ДТП становитиме 12 628,12 гривень, яку в подальшому виплатив позивачці.

П`ятого січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою, в якій просила провести донарахування страхового відшкодування по справі із врахуванням додатково понесених позивачем витрат, оскільки загальна сума коштів, яка була сплачена позивачем становила 34 234, 48 гривень, однак їй було відмовлено у доплаті з огляду на те, що позивачем не були понесені витрати у частині ПДВ, розрахунок вартості заміни амортизатору здійснено вже з урахуванням ПДВ.

Окрім цього, позивачка в обгрунтування своїх вимог послалася на висновок комісійної судової товарознавчої експертизи, проведеної в рамках цивільної справи № 361/7462/17, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого їй становить 23 260,54 гривень.

Враховуючи, що страхова сума згідно з страховим полісом АЕ/5902067 від 05.01.2016 року становила 50 000 гривень, а згідно даного висновку експерта розмір збитків, завданих позивачці внаслідок ДТП, становить 23260,54 гривень, то відповідач повинен був провести донарахування ОСОБА_1 в розмірі 10 632, 42 гривень, які позивачка просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Разом із позовною заявою представник позивача подав клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому посилався на те, що зверненню до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеним позовом передувало його звернення в Броварський міськрайонний суд з позовом до правопорушника, оскільки на той час такий спосіб захисту узгоджувався із правовою позицією Верховного суду України, сформованою у постановах від 26.10.2016 року по справі № 756/12292/14-ц, а також від 21.12.2016 року по справі 760/25782/14-ц, у той час як за результатами розгляду справи Київським апеляційним судом було залишено без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 шляхом застосування зміненої правової позиції Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Посилаючись на позицію Верховного Суду у справі № 826/10808/18 про те, що зміна судової практики є поважною причиною пропуску звернення до суду, представник позивача просить поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.

Тридцять першого травня 2021 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява про застосування строку позовної давності від представника відповідача, в якій останній посилаючись на те, що позивачка дізналася про порушення свого права 03.01.2017 року, стверджує, що строк позовної давності закінчився 03.01.2020 року. Окрім цього, представник відповідача зазначає, що зміна правової позиції відбулася 04.07.2018 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України.

Чотирнадцятого червня 2021 року представник позивачки подав до Ужгородського міськрайонного суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, які зводяться до того, що у позивачки були достатні підстави вважати, що ухвалюючи рішення по справі № 361/7462/17, апеляційний суд відмовить у задоволенні скарги ОСОБА_2 та залишить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2019 року по справі № 361/7462/17 без змін, а пред`явлення позову до відповідача суд міг розцінити як зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

У судове засідання позивачка не з`явилась, однак її представник у запереченнях на заяву про застосування строку позовної давності просив розглянути справу за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим, суд, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК, розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Заявою № 137760 від 04.10.2016 року підтверджено, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача - ПрАТ «СК «Провідна» з проханням виплатити страхове відшкодування за полісом № АЕ/5902067 з приводу ДТП, що мала місце 03.10.2016 року в м. Бровари Київської

області.

Зі змісту полісу серії АЕ/5902067 вбачається, що страхова сума за шкоду заподіяну майну страхувальником ОСОБА_2 становить 50 000 гривень.

Актами первинного та додаткового оглядів транспортного засобу «DACIA LOGAN», державний номерний знак НОМЕР_4 , за №№ НОМЕР_5 , НОМЕР_5 від 04.10.2016 та 21.10.2016 року відповідно, встановлені деталі та опис пошкоджень, наявних на автомобілі позивачки.

Страховим актом відповідача за № від 16.12.2016 року встановлено, що загальна сума збитку, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 становить 12 628, 12 гривень.

Із заяв позивачки від 26.10.2016 року та 05.01.2017 року, адресованих директору департаменту клієнтського сервісу та т.в.о. голови правління ПрАТ «СК «Провідна», вбачається, що позивачка просила долучити до страхової справи фото автомобіля та замінених частин від 24.10.2016 року, товарний чек від 22.10.2016 року, акти виконаних робіт № 16102160, № 16102132, № 16102149, протокол вимірів від 22.10.2016 року, сертифікати контролю, акт виконаних робіт від 18.11.2016 року, квитанцію до прибуткового кассового ордера № 22 від 18.11.2016 року, № 23 від 25.11.2016 року, свідоцтво про державну реєстрацію ФОП, а також провести донарахування страхового відшкодування на підставі вказаних документів.

З листа відповідача за № 17-05/15962 від 19.12.2016 року вбачається, що останні інформували позивачку про те, що страхова виплата за ДТП від 03.10.2016 року становить 12 628,12 гривень.

З чеку «ПриватБанк» від 03.01.2017 року на видачу готівки вбачається, що позивачкою отримано страхову виплату від відповідача у розмірі 12 628,12 гривень.

З листа відповідача від 19.01.2017 року за № 17-12/611, адресованого позивачці вбачається, що у ПрАТ «СК «Провідна» відсутні підстави для перегляду рішення щодо розміру страхового відшкодування за заявленим позивачкою випадком з огляду на те, що відповідно до наданих нею актів виконаних робіт, нею не були понесені витрати у частині ПДВ. Розрахунок вартості заміни амортизатору було здійснено вже з урахуванням ПДВ.

Згідно з висновком експерта комісійної судової автотоварознавчої експертизи за № 14791/18-54 від 11.10.2018 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Дачія Логан», державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на дату оцінки склав 23 260,54 гривень.

З ремонтної калькуляції № 14791=18Т від 10.10.2018 року автомобіля марки «DACIA LOGAN», державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 вбачається, що вартість ремонту даного автомобіля становить 34 318 гривень.

Оцінивши належним чином докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового

відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при

настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 даного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У постанові Верховного суду від 19.09.2018 у справі № 753/21177/16-ц зазначено, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Як вбачається з фактичних обставин, встановлених судом, страховик оцінив розмір страхового відшкодування у сумі 12 628, 12 гривень. Водночас, позивачка не погодилась з такою оцінкою, надавши додаткові документи, що підтверджують акти виконаних робіт щодо

ремонту автомобіля та їх вартість, а також просила провести донарахування страхового відшкодування на підставі вказаних документів. Загальна сума коштів, яка була сплачена позивачкою на відновлення пошкодженого автомобіля склала 34 234,48 гривень, у той час як згідно з висновком експерта комісійної судової автотоварознавчої експертизи за № 14791/18-54 від 11.10.2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Дачія Логан», державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на дату оцінки склала 23 260,54 гривень.

Однак, як встановлено з досліджених у ході розгляду справи доказів, відповідач виплатив позивачці тільки 12628,12 гривень, у той час з полісу серії АЕ/5902067 вбачається, що страхова сума за шкоду, заподіяну майну страхувальником ОСОБА_2 становить 50 000 гривень, на підставі чого суд дійшов до висновку про обгрунтованість вимог позивачки щодо стягнення з відповідача не доплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 10 632, 42 гривень.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачка довела обставини, на які посилається в позові, в той час як відповідач відзиву не подав, вимоги по суті спору не заперечив.

Разом з цим, суд констатує, що відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. З приводу даної заяви суд вважає за необхідне вказати наступне.

Зі змісту статтей 256, 257, 260, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач виплатив страхове відшкодування позивачу в сумі 12 628, 12 гривень 03.01.2017 року. Однак, як вбачається з заяви позивачки від 05.01.2017 року, адресованої т.в.о. голови правління ПрАТ «СК «Провідна» від 05.01.2017 року, остання просила долучити ряд документів до страхової справи та провести донарахування на їх підставі. Відповідь на вказану заяву, в якій зазначалось про відмову в донарахуванні, відправлено ПрАТ «СК «Провідна» 19.01.2017 року за №17-12/611, і оскільки в суду відсутні докази, які б свідчили про дату отримання вказаного листа позивачкою, суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності слід рахувати з 19.01.2017 року, оскільки саме з наявністю відмови у донарахуванні суми страхового відшкодування позивачка обгрунтовує порушення своїх прав. Виходячи з вищенаведеного строк позовної давності сплив 19.01.2020 року.

За загальним правилом, визначеним у ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з цим, як вбачається з клопотання представника позивачки, остання просить поновити строк звернення до суду, посилаючись на позицію Верховного Суду у справі 826/10808/18 про те, що зміна судової практики є поважною причиною пропуску звернення до суду.

Європейський суд з прав людини в одній із справ наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної

давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Як вбачається з висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі за № 756/12292/14-ц, на яку посилається позивачка як на таку, якою керувалася при подачі позову безпосередньо до заподіювача шкоди, - право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Разом з цим, як вбачається з висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц, якою керувався Київський апеляційний суд у своїй постанові від 28.01.2020 року по справі № 22-ц/824/2572/2020 залишаючи без задоволення позов позивачки до ОСОБА_2 , покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, суд констатує, що з моменту пред`явлення позову до суду першої інстанції до моменту винесення рішення відповідним апеляційним судом відбулась зміна правової позиції щодо особливостей відносин з приводу порядку пред`явлення позову до винної особи та страховика.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що причини, за яких позивачка пропустила строк звернення з позовом до суду були об`єктивно непереборними, оскільки позивачка не могла передбачити таку обставину як зміну правової позиції Верховного Суду, і на момент пред`явлення позову до заподіювача шкоди діяв відповідно до усталеної практики Верховного Суду, яка діяла на момент страхового випадку, а тому порушене право підлягає захисту.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що пропущений строк позовної давніості підлягає поновленню, а позовні вимоги позивачки задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить також стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, 16, 20, 25 Закону України «Про страхування», ст. 22, 28, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 256, 257, 260, 261, 267, 979 Цк України, ст. 12, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Пропущений строк позовної давності поновити.

2. Позовну заяву задовольнити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь ОСОБА_1 суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 632,42 грн. (десять тисяч шістсот тридцять дві гривні 42 коп.), а також 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24 червня 2021 року.

Головуючий суддя Н.І. Зарева