Справа № 344/8564/21
Провадження № 22-ц/4808/1454/21
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2021 року під головуванням судді Бородовського С.О. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 сторони перебували у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . За рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.01.2020 року шлюб між ними розірвано. На теперішній час сторони проживають окремо, неповнолітній син перебуває на її вихованні та утриманні. Син є учнем Івано-Франківської школи-ліцею №23 ім. Р.Гурика Івано-Франківської міської ради, що підтверджується довідкою №138 від 17.05.2021 року. ОСОБА_2 двічі самостійно надав кошти на утримання сина по 1000 гривень, однак ці платежі були нерегулярними, їх не вистачало на забезпечення інтересів дитини. Оскільки ОСОБА_2 отримує дохід понад 12 000 грн на місяць, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання їхнього сина у розмірі по 3 000 грн щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття і просила позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно аліменти в розмірі 2500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Аліменти стягнуто з 31.05.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення одного щомісячного платежу аліментів. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції і вважає, що рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильним застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом проігноровані підтверджені у судовому засіданні самим позивачем дані про те, що ОСОБА_2 , проживаючи спільно до квітня 2021 року, приймав участь у спільних сімейних витратах на утримання дитини.

Це свідчить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

Апелянт вважає, що прийняті судом першої інстанції до уваги надумані твердження позивача про наявність у нього автомобіля та використання його для таксування є невірнми, оскільки будь якими належним та допустимим доказом це не підтверджено.

Судом першої інстанції не дано належної оцінки довідці про його доходи, витягу ДФС про відсутність реєстрації як приватного підприємця, довідки з Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, копії медичних документів його матері, що підтверджують її хворобу згідно із якими він щомісячно отримує 3 000 гривень. Апелянт вказує на те, що не здійснює жодної підприємницької діяльності, яка б приносила йому додатковий дохід, виходячи із його заробітної плати роботодавцем він сплачує страхові внески, а також він допомагає своїм хворим батькам - пенсіонерам.

Для матеріального забезпечення неповнолітнього сина, після припинення спільного проживання він добровільно щомісячно перераховував йому кошти у сумі 1 000 гривень.

Тому, твердження суду про заявлену апелянтом та його представником можливість сплачувати аліменти в сумі 2 500 гривень є надуманим та таким, яке не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом, не дана оцінка довідці про доходи позивача, згідно з якою вона ніде не працює та протягом 6-ти місяців не отримує жодних доходів.

Крім того, за позовом ОСОБА_1 , 11 серпня 2021 року Івано-Франківським міським судом прийнято рішення у справі про стягнення аліментів в розмірі 600 гривень на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , яка продовжує навчання але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

А тому, апелянт вважає, що оскаржуваним на даний час рішення та вказаним рішенням від 11.08.2021 з нього, за цими рішеннями підлягає стягненню сума, більша від його заробітної плати та не залишає коштів для власного існування.

Жодного належного та допустимого доказу суми щомісячних витрат та утримання їхнього неповнолітнього сина позивачем не надано.

Апелянт вважає, що за таких обставин надані та досліджені судом докази у повній мірі доводять про неможливість сплати аліментів у розмірі 2 500 гривень щомісячно, а тому ухвалене рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення яким стягувати з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно аліменти в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, вмотивованим. Суд врахував всі фактичні обставини справи, дослідив належним чином всі долучені до матеріалів провадження докази, врахував матеріальне становище відповідача.

ОСОБА_1 вважає, що визначений судом розмір стягнутих аліментів в сумі 2500 грн є справедливим та обґрунтованим.

ОСОБА_1 для забезпечення дитини всім необхідним змушена неофіційно працювати. Однак на всі витрати коштів не вистачає, тому використовує свої власні заощадження та розраховує на матеріальну підтримку рідних.

Відповідач жодних інших осіб на своєму утриманні не має. Позов заявлено щодо щомісячних аліментних платежів на неповнолітнього сина, а не щодо стягнення з батька половини витрат, понесених на дитину.

Аліменти в сумі 2500 грн, присуджені судом на місяць, значно менше 50 % реальних щомісячних потреб нашого сина, про що апелянтові відомо.

Доводи апелянта не спростовують правильності та обґрунтованості висновків вмотивованого рішення суду першої інстанції.

Відповідач, надаючи суду завідомо неправдиві свідчення про характер та розмір своїх доходів, ухиляється від участі у належному забезпеченні життєвих потреб свого сина.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно частин другої та четвертої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 27.01.2020 рішенням Івано-Франківського міського суду розірвано шлюб сторін і залишено проживати сина сторін з позивачкою (а.с. 4-5).

Відповідно до свідоцтва про народження № НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є сторони (а.с 6). Відповідно до довідки №13907 позивач з сином остапом проживають спільно (а.с 9). Згідно довідки №138 неповнолітній син ОСОБА_3 є учнем ліцею (а.с.10). Відповідно до довідки від 31.05.2021 дохід відповідача з 01.12.2020 по 31.05.2021 склав 17 500 гривень від роботи настроювачем музичних інструментів (а.с.27). З відомості про застраховану особу за відповідача сплачувались соціальні внески роботодавцем.

Обставину сплати двічі відповідачем своєму сину по 1000 гривень визнала позивачка та представник відповідача, а також відповідач за його письмовим поясненням.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №233692341 за відповідачем зареєстровано речові права на нерухоме майно (а.с. 42-44). Відповідно до довідки про доходи від 06.07.2021 з 01.01.2021 по 30.06.2021 позивач отримала «0» гривень доходу у ФОП ОСОБА_6 (а.с. 57).

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що позивачка довела, що син ОСОБА_3 перебуває на її лише утриманні, а відповідач має дохід від роботи в музичній школі та від водія таксі. З пояснень позивача встановлено, що у фактичній власності відповідача перебуває автомобіль, який використовується для надання послуг таксі, який отримано від відповідного доходу, хоча автомобіль не оформлений на відповідача юридично як і його діяльність з надання таких послуг. Судом першої інстанції встановлено, що у відповідача має дохід, який забезпечує йому можливість сплачувати відповідні аліменти у відповідному розмірі.

Представник відповідача та відповідач в запереченні проти позову вказали, що відповідач має можливість і бажання сплачувати позивачці по 1500 гривень, а також надає безпосередньо сину по 1000 гривень в якості аліментів.

Тому відповідачем та його представником доведено, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 .

Відповідач є працездатною особою, може працювати та зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина і забезпечувати його гармонійний фізичний та духовний розвиток, тому суд першої інстанції вірно врахував величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач має майно і дохід, які забезпечують йому можливість сплачувати аліменти у відповідному розмірі,достатньому для нормального фізичного та духовного розвитку дитини. Підстав які б перешкоджали йому сплачувати аліменти на сина немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки відповідач має постійний дохід, що і не заперечується ним, тому посилання в апеляційній скарзі на неспроможність на даний час сплачувати аліменти в розмірі по 2 500 грн щомісячно, не приймаються до уваги, оскільки розмір цих аліментів не є значним чи таким, що поставить відповідача у важкі матеріальні умови і у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для їх зменшення. Визначений судом розмір аліментів є необхідним для забезпечення дитини належними умовами для їх фізичного, розумового, морального та соціального розвитку. Для надання такої допомоги синові апелянт зобов`язаний працювати та заробляти відповідні кошти. При цьому доводи апелянта про неможливість сплачувати ним аліменти у визначеному судом розмірі не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд першої інстанції дав належну правову оцінку таким обставинам і визначив аліменти з урахуванням матеріального становища відповідача. Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.

З урахуванням того, що утримувати дітей у однаковій мірі є обов`язком як матері так і батька, відповідач, який є молодою, працездатною особою, має постійний дохід тому, може надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина до досягнення ним повноліття у розмірі 2 500 грн щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційних скаргах, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на нього .

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк