Ухвала

29 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 466/2893/14

провадження № 61-14340ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Р. А. у справі за позовом акціонерного товариства «Галичфарм» до Львівської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про визнання недійсними рішення та державного акта на право власності на землю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Галичфарм», Львівської міської ради, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про визнання незаконною ухвали, визнання незаконним рішення, визнання недійсним та скасування державного акта на право постійного користування землею, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 27 липня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

27 вересня 2021 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги та заява ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Р. А., яку 28 вересня 2021 року передано судді-доповідачу.

Заява обґрунтована тим, що суддя-доповідач створює перешкоди у доступі до правосуддя. Зазначає, що суддя, залишив касаційну скаргу без руху з підстав, не передбачених ЦПК України. Вказує, що при зверненні до Верховного Суду з касаційною скаргою він виконав вимоги пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, оскільки норми процесуального закону не вимагають зазначення у касаційній скарзі конкретної норми права щодо якої відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування її у подібних правовідносинах. Звертає увагу на те, що зобов`язання доплатити судовий збір за подання касаційної скарги створюють додаткові перешкоди у доступі до правосуддя та реалізації права на касаційне оскарження, оскільки визначена суддею сума судового збору за подання касаційної скарги не відповідає розміру судового збору, сплаченого за подання первісного та зустрічного позовів. Вважає, що залишення касаційної скарги без руху з підстав наявності в ній недоліків, які, на його думку, відсутні, свідчить про намір судді Лідовця Р. А. повернути касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Лідовця Р. А. визнано необґрунтованою та передано судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

29 вересня 2021 року на виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід судді-доповідача Лідовця Р. А. в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, передано судді Верховного Суду Дундар І. О.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Аналіз заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Лідовця Р. А. підтверджує, що в ній викладено незгоду заявника із процесуальним рішенням судді-доповідача Лідовця Р. А., що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді, і не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 40, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лідовця Р. А. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар