КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/4953/18 Головуючий у І інстанції Баличева М.Б.
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

29 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу земельних ділянок дійсним та визнання права власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу земельних ділянок дійсним та визнання права власності на земельні ділянки, в якому просить визнати дійсним договір купівлі - продажу земельних ділянок, укладений 03.08.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за наступними кадастровими номерами: :34:165:0302, площею 1,9583 га; :34:165:0111, площею 1,8775 га; :34:165:0117, площею 2 га; :34:165:0303, площею 3, 8972 га; :34:165:0101, площею 1,2785 га.

Свій позов обґрунтовував тим, що 15.06.2017 року між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленостей на предмет купівлі - продажу п`яти земельних ділянок, які розташовані на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за наступними кадастровими номерами: :34:165:0302, площею 1,9583 га; :34:165:0111, площею 1,8775 га; :34:165:0117, площею 2 га; :34:165:0303, площею 3, 8972 га; :34:165:0101, площею 1,2785 га, які належать відповідачу на праві приватної власності.

На підтвердження своїх намірів, позивач передав відповідачу грошові кошти у погодженому розмірі у якості оплати повної вартості зазначених земельних ділянок, на підтвердження чого відповідачем була власноруч написана розписка про отримання грошових коштів за купівлю вищевказаних земельних ділянок, яка була складена в присутності свідків. Визначений у змісті розписки строк укладення договорів з 15.08.2017 року був обумовлений тим, що відповідачу необхідний термін для підготовки та збору документів, згідно переліку, наданого приватним нотаріусом після консультації. З урахуванням вказаного, між сторонами було погоджено день укладення договорів та їх нотаріальне посвідчення, а саме 15.08.2017 року.

Однак, у вказаний день відповідач не з`явився до приватного нотаріуса, в телефонній розмові повідомив позивача, що в нього в наявності не повний пакет документів, а тому запропонував відтермінувати день укладення та посвідчення договорів. З урахуванням ситуації, що склалася, позивач з метою закріплення досягнутих домовленостей запропонував відповідачу підписати письмовий договір купівлі - продажу зазначених вище земельних ділянок, а вже після зібрання всіх необхідних документів здійснити його нотаріальне посвідчення.

Так, 03.08.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір купівлі - продажу зазначених вище земельних ділянок, в якому було погоджено дату його нотаріального посвідчення 15.08.2017 року. Відповідач в свою чергу зобов`язався у строк до 15.08.2017 року передати приватному нотаріусу всі необхідні для посвідчення договорів документи, а також гарантував особисту явку 15.08.2017 року до нотаріальної контори. Однак, у визначений день 15.08.2017 року відповідач повторно не з`явився до приватного нотаріуса та не передав необхідний пакет документів для нотаріального посвідчення договорів купівлі - продажу земельних ділянок. У подальшому відповідач став уникати контакту з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки, уникає особистих зустрічей, не повертає отриманих коштів. Враховуючи вказане, позивач позбавлений можливості зобов`язати відповідача з`явитися до приватного нотаріуса, для нотаріального посвідчення, укладеного 03.08.2017 року договору купівлі - продажу земельних ділянок, а тому саме для захисту своїх порушених прав та інтересів змушений звертатися до суду із даним позовом. В ході підготовки позову та збору доказів, а саме отримання підтвердження належності відповідачу спірних земельних ділянок, позивачу стало відомо, що одна із земельних ділянок :34:165:0302, площею 1,9583 га, вибула із власності відповідача 15.05.2018 року.

З урахуванням зазначеного, позивач вважає за необхідним пред`явити позовні вимоги щодо інших спірних земельних ділянок.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельних ділянок дійсними та визнання права власності на земельні ділянки задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі - продажу земельних ділянок, які розташовані на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за наступними кадастровими номерами: :34:165:0111, площею 1, 8775 га; :34:165:0117, площею 2 га; :34:165:0303, площею 3, 8972 га; :34:165:0101, площею 1, 2785 га.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за наступними кадастровими номерами: :34:165:0111, площею 1, 8775 га; :34:165:0117, площею 2 га; :34:165:0303, площею 3, 8972 га; :34:165:0101, площею 1, 2785 га.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 810 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, мотивуючи тим, що на момент судового розгляду та прийняття оскаржуваного рішення земельні ділянки, які розташовані на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за наступними кадастровими номерами: :34:165:0111, площею 1, 8775 га; :34:165:0117, площею 2 га; :34:165:0101, площею 1, 2785 га., перебували у власності апелянта. Земельну ділянку за кадастровим номером :34:165:0111, площею 1, 8775 га, ОСОБА_1 відчужив за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 . За таких обставин вказує, що спір розглянуто судом за неналежного складу сторін, прийнято до розгляду неналежні та недостовірні докази.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача власника земельної ділянки з кадастровим номером :34:165:0111, площею 1,8775 га залучений ОСОБА_4 .

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року апеляційна скарга задоволена, рішення Вишгородського районного суду від 09 липня 2019 року скасоване і ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року касаційна скарга представника ОСОБА_2 - Новікової О.В. задоволена частково. Постанова Київського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на земельну ділянку площею 3,8972 га, розташовану на території Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області скасована, справу у цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Коваль Р.О. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити. ОСОБА_4 також підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, однак поштові конверти повернулись до суду без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою, не проживає».

Окрім того, судом апеляційної інстанції на електронну адресу представника ОСОБА_2 - адвоката Новікової О.В. було також надіслано судову-повістку про виклик до суду.

Відповідно до ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки причини їх неявки вважає неповажними.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки них осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 320/915/19 міститься висновок про те, що за змістом статті 392 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 2- 4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 передбачено, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547св18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції слід встановити наявність у особи, яка подала апеляційну скаргу, права на оскарження судового рішення та перевірити, чи вирішив суд першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

Вирішення такого питання є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що судовим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті судового рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права та інтереси особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 127/4368/18 (провадження № 61-1258св19), від 4 листопада 2020 року у справі № 215/6648/15-ц (провадження № 61-2519св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 318/3230/13-ц (провадження № 61-15711св19), від 3 березня 2021 року у справі № 333/537/13-ц (провадження № 61-17767св19) та від 7 квітня 2021 року у справі № 202/2158/16-ц (провадження № 61-22913св19).

Вирішуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вирішував питання щодо визнання за позивачем права власності на чотири земельних ділянки, а саме: :34:165:0111, площею 1, 8775 га; :34:165:0117, площею 2 га; :34:165:0303, площею 3, 8972 га; :34:165:0101, площею 1, 2785 га.

На час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 був власником трьох земельних ділянок, а саме: :34:165:0111, площею 1, 8775 га; :34:165:0117, площею 2 га; :34:165:0101, площею 1, 2785 га. Отже рішення суду першої інстанції стосувалось його прав власності лише на ці земельні ділянки.

Разом із тим, ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у повному обсязі, тобто і в частині визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :34:165:0303, площею 3, 8972 га. Однак вирішення спору між сторонами щодо цієї земельної ділянки не стосується безпосередньо прав та обов`язків ОСОБА_1 , отже апеляційне провадження за апеляційною скаргою Коваля Ростислава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 в частині оскарження рішення суду про задоволення позову про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ОСОБА_7 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :34:165:0303, площею 3, 8972 га підлягає закриттю.

Керуючись ч.3 ст. 362 України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу земельних ділянок дійсним та визнання права власності на земельні ділянки, закрити в частині оскарження рішення суду про визнання дійсним договору купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером :34:165:0303, площею 3, 8972 га та визнання за ОСОБА_2 права власності на цю земельну ділянку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: