ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/182/21

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1029/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Онищенко О.І.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводлського районного суду міста Чернігова від 07 травня 2021 року (місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування посилалась на те, що між сторонами у 2015 році було зареєстровано шлюб, який у 2017 році розірвано. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка посилається, що дитина проживає разом з нею, а в порушення ст. 180 СК України відповідач коштів на його утримання не надає, хоча має задовільний стан здоров`я та є працездатним.

У позові ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.05.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що сторони мають дитину, яка проживає разом з матір`ю, враховуючи підстави позову для стягнення аліментів, які узгоджуються зі ст.ст. 180, 182 СК України, з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища відповідача та перебування на його утриманні ще однієї неповнолітньої дитини суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Лопатка В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 07.05.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення є необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник посилається, що стягнення аліментів саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача є безспірним відповідно до законодавства України, проте судом необґрунтовано стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини доходів відповідача.

Заявник зазначає, що сторони мають рівні права та обов`язки щодо утримання та матеріального забезпечення дитини в силу положень ст. 141, 150 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції ООН про права дитини, проте в даному випадку всі обов`язки щодо піклування та забезпечення дитини здійснює виключно матір.

Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, за змістом якої батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Якуба Г.О. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.05.2021 без змін. Зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає необґрунтованими доводи скарги про безспірність розміру аліментів, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника. Наголошує, що на утриманні відповідача знаходиться дитина від першого шлюбу, яка є дитиною з інвалідністю та потребує постійного лікування, утримання якої відповідач здійснює добровільно. Також не погоджується з посиланням заявника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.09.2019 у справі № 565/2071/19, оскільки обставини цієї справи не відповідають тим, які встановлені Верховним Суду у зазначеній постанові.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2015 по 30.01.2017, який розірвано згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова (а.с. 6-7).

Від шлюбу сторони мають дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 11916 від 04.12.2019, виданої ОСОБА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 і разом з нею проживає неповнолітній син ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 9).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 41).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю, законним представником якого є мати ОСОБА_4 (а.с. 42-43).

Матеріали справи містять копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_10 , який є батьком відповідача (а.с. 44), та копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_11 , яка є матір`ю відповідача (а.с. 46).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що сторони мають дитину, яка проживає разом з матір`ю, врахувавши підстави позову для стягнення аліментів, які узгоджуються зі ст.ст. 180, 182 СК України, та стан здоров`я, матеріального становища відповідача, перебування на його утриманні ще однієї неповнолітньої дитини, тому прийшов до висновку про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, врахувавши вік дитини, її потреби; рівність обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні дитини до її повноліття; стану здоров`я та матеріальне становище відповідача; наявності на утриманні відповідача батьків пенсійного віку та дитини з інвалідністю від попереднього шлюбу, суд першої інстанції встановив розмір участі батька у витратах на утримання сина із правильним застосуванням статей 181, 182 СК України та дотриманням норм процесуального права.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України), а тому посилання заявника у апеляційній скарзі на те, що стягнення аліментів у визначеному судом розмірі призведе зменшення розміру утримання порівняно з іншою дитиною є необґрунтованими, оскільки відповідачем здійснюється утримання дитини з інвалідністю в добровільному порядку і на гарантований розмір аліментів на утримання їхнього спільного сина це не впливає.

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не надано суду першої інстанції і не надано посилання на наявність таких доказів, які б давали підстави для встановлення обставин, на підставі яких позов підлягав би задоволенню у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 погоджується на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, про що ним зазначено у відзиві на позовну заяву, разом з тим ним визнано позов у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн, тобто не заперечується факт можливості сплати аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина. Крім того, допитаний свідок ОСОБА_12 , підтвердила обставини утримання її колишнім чоловіком спільного сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є дитиною з інвалідністю, за їх усною домовленістю.

З врахуванням наведеного, безпідставним є посилання позивача на те, що розмір аліментів повинен становити саме у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, оскільки на ОСОБА_1 , як на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню, проте вона не обґрунтувала необхідності стягнення на дитину аліментів у заявленому нею розмірі та не подала щодо саме такого розміру аліментів належних, допустимих та достовірних доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 77, 78, 79, 81 ЦПК України).

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі про наявність правових підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж це визначено судом першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

З врахуванням викладеного вище, встановивши, що сторони від шлюбу мають дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі, та знаходиться на її утриманні, наявність у відповідача на утриманні батьків пенсійного віку та дитини з інвалідністю, позовні вимоги щодо стягнення аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм дана вірна юридична оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повний текст судового рішення складено 30.09.2021.

Головуючий Судді :