Номер провадження 2/754/3761/21
Справа №754/4203/21
10 вересня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Зотько Т.А.,
за участі секретаря судового засідання Микитюк А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторіну відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,
Позивач в особі свого представника - Адвоката Бражник Є.В. звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява обґрунтована тим, що 28 січня 2019 року між відповідачем - ФОП ОСОБА_2 , в особі представника за
довіреністю ОСОБА_3 , та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір позики б/н, відповідно до якого відповідач отримала 10 000 (десять тисяч) доларів США. Строк позики закінчився 28 січня 2020 року. У відповідності до додаткової угоди № 1 до Договору б/н від 28 січня 2019 року встановлено, що процента ставка за позикою становить 36% річних від розміру позики, з розподілом по 3% від розміру позики щомісячно. Виплата процентів з позикою здійснюється позичальником щомісячно, рівними частинами, у розмірі 3% від розміру позики до 28-го числа кожного місяця включно, починаючи з 28 лютого 2019 року готівкою або банківським переводом в еквіваленті 300 доларів США. Договором встановлено, що після закінчення строку, визначеного в пункті 4.1. цього Договору або дострокового повернення позики з ініціативи позичальника, позичальник зобов`язується протягом 30 (тридцяти) календарних днів повернути позикодавцеві позику (пункт 5.1. Договору), тобто, до 27 лютого 2020 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (пункт 6.4. Договору). Цей договір є укладеним і набуває чинності з 28 січня 2019 року та діє до 28 січня 2020 року включно. А стосовно обов`язків сторін, Договір діє до повного їх виконання сторонами цього Договору (пункт 6.10. Договору). Позивач виконав свої зобов`язання відповідно до умов Договору, надавши відповідачці грошові кошти, остання в свою чергу грошові зобов`язання не виконує, на вимоги, щодо повернення грошових коштів не реагує, проценти за договором не сплачує. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем, розрахованої згідно курсу, встановленого НБУ України станом на 01.03.2021, складає 279 400, 00 грн. Крім того, з 28 лютого 2019 по 01 березня 2021, тобто протягом 24 (двадцяти чотирьох ) місяців відповідачка не сплачувала позивачу відсотки у розмірі 3 %, щомісячно, як було визначено додатковою угодою № 1 до Договору б/н від 28.01.2019 року, а відтак заборгованість по процентам складає 201 168, 00 грн.
Ухвалою судді від 20.04.2021 року було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Від представника позивача - Адвоката Бражник Є.В. надійшла заява про здійснення розгляду справи у відсутності сторони позивача та одночасно, згідно заяви, сторона позивача не заперечувала щодо здійснення розгляду справи заочно з постановленням по справі заочного рішення.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, проте всі поштові відправлення повернулись на адресу суду, як не отримані. Відповідно правом на подачу відзиву відповідач не скористалась.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, проте всі поштові відправлення повернулись на адресу суду, як не отримані. Пояснень щодо вимог позовної заяви на адресу суду не надходило.
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положенням ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору.
28 січня 2019 року між ОСОБА_1 (Позичальником) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Позикодавець), від якої за дорученням діяв ОСОБА_3 був укладений Договір позики № б/н.
Відповідно п. 2.1. Договору позики, позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 279 000 грн., що є еквівалентом суми 10 000 доларів США на дату підписання цього Договору. За умовами Договору позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме суму позики в національній валюті України -гривні, що є еквівалентом 10 000 доларів США на момент повернення грошових коштів по курсу купівлі долара США Приватбанку, не пізніше строку повернення позики, визначеному п. 4.1. (п. 2.2. Договору № б/н)
П. 4.1 Договору передбачено, що строк на який надається позика розпочинається з дати підписання цього договору, що підтверджує факт одержання позичальником грошових коштів від позикодавця і закінчується 28 січня 2020 року. По закінченню строку визначеного п. 4.1 цього Договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві всю позику, якщо позикодавець не повідомив про продовження терміну дії Договору згідно п. 6.11. Якщо термін дії договору закінчується достроково з ініціативи позикодавця, позичальник повертає позику та всі нарахування на неї протягом 30 (тридцяти) календарних днів.
Як вбачається з матеріалів справи позивач умови договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачці грошові кошти, відповідачка в свою чергу грошові зобов`язання за Договором позики не виконує.
З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивачем спрямовувались на адресу відповідача відповідна вимога від 29.01.2021 року про сплату заборгованості.
Вказаний Лист-вимога був вручений 01.02.2021 ФОП ОСОБА_2 , однак відповідач на претензію відповіді не надала, заборгованість не сплатила, що й слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика повинна бути повернута позичальнику протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Крім того, правилами статті 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а правилами частини 2 статті 533 цього ж Кодексу встановлено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
З підстав невиконання відповідачкою зобов`язань, щодо повернення позики, позивач просить про стягнення з відповідача суму боргу, розмір якого розраховує у грошовій одиниці України з урахуванням офіційного курсу НБУ долар, встановленому на момент виплати, по відношенню до грошової одиниці України, що відповідає умовам договору позики з приводу якого заявлено спір та правилам статтей 524,533 ЦК України.
За проведеним позивачем розрахунком розмір позики, що визначений умовами договору еквівалентним валюті долар в сумі 10 000, 00 доларів, станом на 01.03.2021 є еквівалентним грошовій одиниці України відповідно офіційного курсу НБУ в сумі 279 400, 00 грн.
Позичальник взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, а тому заборгованість має бути стягнута з них судом з метою захисту порушеного права позивача.
Також, згідно розділу 7 Додаткової угоди № 1 до Договору позики № б/н від 28.01.2019, позикодавець та позичальник узгодили розмір процентної ставки за користування позиченими коштами. Процентна ставка за позикою становить 36 % річних від розміру позики. Виплата процентів за позикою здійснюється позичальником щомісячно рівними частинами до 28 числа кожного місяця починаючи з 28.02.2019 року готівкою або банківським переводом позичальнику в еквіваленті 300 (триста) доларів США по курсу купівлі долара Приватбанком.
З 28.02.2019 по 01.03.2021 відповідачка не виплачувала позивачу відсотки, встановлені Додатковою угодою № 1 до Договору позики № б/н від 28.01.2019, а відтак відповідачка зобов`язана сплатити на користь позивача заборгованість по процентам у сумі 201 168, 00 грн.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Враховуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Натомість всупереч вказаним вище нормам закону стороною відповідача не додано жодних доказів того, що нею виконані договірні зобов`язання та сплачено повністю кошти за договором позики.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 202, 524, 526, 530, 553, 554, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 274-279, 280-289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики 279 400, 00 грн., несплачені проценти у розмірі 201 168, 00 грн., а також витрати понесені на сплату судового збору 4 805, 68 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення суду виготовлено 24.09.2021.
Суддя: