Справа № 127/6195/21
Провадження № 22-ц/801/1826/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 рокуСправа № 127/6195/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину,

Рішення ухвалив суддя Федчишен С. А.

Рішення ухвалено об 11:24 год у м. Вінниці

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2021 року,

Встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 листопада 2014 року вона уклала із відповідачем договір купівлі-продажу транспортного засобу шляхом оформлення довідки-рахунку від 15 листопада 2014 року № ВІА 883991, на підставі якого набула право власності на автомобіль Mitsubishi Lanser, за який сплатила відповідачу 149 000 грн.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 127/18758/18 визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Mitsubishi» модель «Lanser 1.6.», рік випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , укладений між нею та ОСОБА_2 шляхом оформлення довідки-рахунку від 15 листопада 2014 року № 883991.

У цій постанові Верховний Суд зазначив про наявність в неї правових підстав для повернення відповідачем сплачених нею грошових коштів в сумі 149 000 грн. в порядку ст. 216 ЦК України, однак зазначив про те, що стягнення з відповідача на користь позивача коштів, одержаних за договором, на підставі ст. 216 ЦК України не є можливим, у зв`язку з тим, що вона не просила застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу автомобіля, передбачені ст. 216 ЦК України у вигляді повернення їй грошової суми, яку вона сплатила за придбаний автомобіль, не посилалась на докази та суму сплати коштів за придбаний автомобіль.

В свою чергу Верховний Суд висловив свою позицію щодо повернення транспортного засобу Mitsubishi Lanser, зазначивши, що його правовий стан визначений за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року у справі № 127/17466/17, і яким звернуто стягнення на предмет застави - спірний транспортний засіб.

У зв`язку з цим позивач просила застосувати наслідки недійсного правочину (договору купівлі-продажу транспортного засобу Mitsubishi Lanser, номер кузова НОМЕР_1 , укладений між нею та відповідачем шляхом оформлення довідки-рахунку № 883991 від 15 листопада 2014 року, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь сплачені грошові кошти у розмірі 149 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , пославшись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції безпідставно не врахував те, що є рішення суду, яке набрало законної сили (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2020 року № 127/18758/18), яким встановлено, що на автомобіль Mitsubishi Lanser, номер кузова НОМЕР_1 , звернуто стягнення згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, шляхом подальшого його продажу на умовах, визначених п. 5.3., 5.4. договору застави транспортного засобу від 24 вересня 2013 року, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк», а тому вона не має права передавати, відчужувати цей транспортний засіб, або вчиняти будь-які інші дії, що призведуть до перешкоджання виконанню рішення суду, оскільки в рішенні зазначено, що автомобіль, на який звернуто стягнення, належить на праві власності їй. Також вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про ненадання нею належного доказу на підтвердження придбання автомобіля саме за 149 000 грн., оскільки судом залишено поза увагою, що така сума зазначена у довідці-рахунку № 883991 від 15 листопада 2014 року, яка за своєю суттю є договором купівлі-продажу транспортного засобу, і в судовому засіданні представник відповідача визнав той факт, що відповідач отримав від неї грошові кошти в сумі 149 000 грн. до переоформлення автомобіля.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених нею за автомобіль Mitsubishi Lanser грошових коштів в сумі 149 000 грн., оскільки судом встановлено, що автомобіль перебуває у позивача, яка ним користується і на даний час, а також позивачем не надано суду належного доказу в підтвердження придбання автомобіля саме за 149 000 грн.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно довідки-рахунку № 883991 від 15 листопада 2012 року позивач ОСОБА_1 придбала автомобіль Mitsubishi Lanser, номер кузова НОМЕР_1 , вартістю 149 000 грн. (а. с. 5).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року у справі № 127/17466/17, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1430.02.00.2293, укладеного 04 вересня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 , звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки «Mitsubishi» модель «Lanser 1.6.», дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , тип седан-В, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом подальшого продажу вказаного транспортного засобу на умовах, визначених у п. 5.3., 5.4. договору застави транспортного засобу від 24 вересня 2013 року, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» за ціною, визначеною в процесі виконавчого провадження. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 18-21, 22-27).

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 127/18758/18 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пелеха В. В. задоволено частково; рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ПАТ «Кредобанк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, відшкодування збитків задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Lanser 1.6.», рік випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом оформлення довідки-рахунку від 15 листопада 2014 року № 883991. В іншій частині вимог відмовлено (а. с. 6-16).

Правові наслідки недійсності правочину передбачені статтею 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно роз`яснень наданих у пунктах 5 і 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Із постанови Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 127/18758/18 вбачається, що ухваливши рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Lanser 1.6.», укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом оформлення довідки-рахунку від 15 листопада 2014 року № 883991, судом не застосовані наслідки недійсності правочину.

При цьому у своїй постанові касаційний суд зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України та зважаючи на характер спірних правовідносин, наслідком визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля може бути покладення на кожну із сторін обов`язку повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Зокрема, позивач ( ОСОБА_1 ) має повернути відповідачу ( ОСОБА_2 ) автомобіль, а відповідач - повернути позивачу грошові кошти, отримані за договором.

Щодо повернення автомобіля Верховний Суд зазначив, що його правовий стан визначений за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, і яким звернуто стягнення на предмет застави - спірний транспортний засіб.

Щодо можливості застосування реституції у вигляді покладення на відповідача обов`язку повернути кошти, отримані за автомобіль у постанові касаційного суду зазначено, що позивач у справі не просила застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу автомобіля, передбачені статтею 216 ЦК України, у вигляді повернення їй грошової суми, яку вона сплатила за придбаний автомобіль, не посилалася на докази та суму сплати коштів за придбаний автомобіль, що унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача коштів, одержаних за договором, на підставі ст. 216 ЦК України.

По даній справі встановлено, що заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року у справі № 127/17466/17, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1430.02.00.2293, укладеного 04 вересня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 , звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки «Mitsubishi» модель «Lanser 1.6.», дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , тип седан-В, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на час розгляду справи судом першої інстанції не виконано та на виконанні не перебуває, а зазначений автомобіль перебуває у власності (володінні, розпорядженні та користуванні) позивача ОСОБА_1 .

Таким чином по справі встановлена недійсність укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Mitsubishi» модель «Lanser 1.6.», дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , тип седан-В, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Законом передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Згідно роз`яснень наданих у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Реституція застосовується тоді, коли майно, що передане за недіючим правочином, залишається у його сторони.

За недійсним правочином кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину. Застосування таких наслідків іменується двосторонньою реституцією, яка застосовується незалежно від наявності чи відсутності вини у діях учасників правочину щодо його недійсності.

Отже, наслідком визнання недійсності правочину повинно бути повернення сторін договору у попереднє становище, а саме повернення в натурі відповідачу ОСОБА_2 транспортного засобу марки «Mitsubishi» моделі «Lanser 1.6.», дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , тип седан-В, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та повернення ним позивачу ОСОБА_1 сплачених за цим визнаним судовим рішенням недійсним договором коштів в сумі 149 000,00 грн.

За правилами частини 5 статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Заінтересованою особою по даній справі є позивач ОСОБА_1 , яка звернулася до ОСОБА_2 із позовом, який назвала: «про застосування наслідків недійсності правочину» (а. с. 1), яким просила застосувати наслідки недійсного правочину та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь сплачені грошові кошти у розмірі 149 000 грн., підтвердивши такий розмір грошових коштів довідкою-рахунком № 883991 від 15 листопада 2014 року, виданої ФОП ОСОБА_4 (а. с. 5).

З урахуванням заявлених позовних вимог, встановлених по справі обставин, вимог матеріального закону, у тому числі положень абзацу 2 частини 5 статті 216 ЦК України, згідно якого суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

З підстав викладеного висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не можна вважати правильним, у зв`язку з цим рішення суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину, задовольнити.

Застосувати наслідки недійсного правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу Mitsubishi Lanser, номер кузова НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом оформлення довідки-рахунку № 883991 від 15 листопада 2014 року:

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти у розмірі 149 000 грн.;

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Mitsubishi» моделі «Lanser 1.6.», дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , тип седан-В, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник