Справа № 753/5517/21
Провадження № 2/761/9153/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

представника позивача: Гуцол Р.І.

представника відповідача: Старча А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Регіональна філія м. Києва та Київської області ДП «НАІС», ОСОБА_4 , про зняття арешту з майна, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В червні 2021 р. до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшов позов ОСОБА_1 (позивач) до ТОВ «Вердикт Капітал» (відповідач 1), ОСОБА_2 (відповідач 2), треті особи: ОСОБА_3 (третя особа 1), Регіональна філія м. Києва та Київської області ДП «НАІС» (третя особа 2), ОСОБА_4 (третя особа 3), в якому позивач просила зняти арешт (обтяження № 28088609), зареєстроване 08.09.2020 р. за №28088609 в Дерджавному реєстрі обтяжень рухомого майна реєстратором: Біленька Є.В., стягнути з відповідача 2 15000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 31.10.2019 р. є власником автомобіля марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_1 .

В лютому 2021 р. позивачу стало відомо, що 08.09.2020 р. в Державний реєстр обтяжень рухомого майна було внесено запис №28088609 від 08.09.2020 року, вчинений державним реєстратором Біленькою Є.В про обтяження майна - транспортного запису марки марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, номер об`єкта JS3TD25.

Позивач зазначає, що на час придбання нею транспортного засобу і проведення державної реєстрації права власності вказаний автомобіль не перебував під обтяженнями.

Позивач вважає себе добросовісним набувачем, а наявність обтяження у виді застави рухомого майна позбавляє її можливості розпоряджатись власністю - автомобілем марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, номер об`єкта JS3TD25.

В досудовому порядку ТОВ «Вердикт Капітал» обтяження не знімає.

Крім цього, діями ТОВ «Вердикт Капітал» позивачу заподіяну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, постійних переживаннях, внаслідок незаконного накладення арешту. Моральну шкоду оцінює в 15000,00 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити.

Представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялись про день та час розгляду справи, причини неявки суду не відомі.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 31.10.2019 р. позивач отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 (а.с. 9-10)

З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 12.03.2021 р. вбачається наявність запису про обтяження №28088609 від 08.09.2020 року, вчиненого державним реєстратором Біленькою Є.В.,. Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, рухомого майна - автомобіля легковий марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер об`єкта НОМЕР_1 , вид обтяження: приватне обтяження, тип реєстрації: поточна, тип обтяження: застави рухомого майна, підстава обтяження: Договір про відступлення права вимоги, серії та номер:2301/К, виданий 10.08.2020 р., видавник: ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Вердикт Капітал», боржник: ОСОБА_2 , обтяжувач: ТОВ «Вердикт Капітал», . (а.с. 11)

Згідно зі статтею 1 Закону України Про заставу та статтею 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року в справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-168цс14 та Верховного Суду - від 10 жовтня 2019 року в справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19).

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові 07.04.2020 р. (справа №761/48585/18).

Позивач 31.10.2019 р. отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 , а обтяження у виді застави автомобіля зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 08.09.2020 р., тобто після придбання позивачем вказаного автомобіля.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Таким чином, оскільки на даний час відсутні підстави для обтяження автомобіля, враховуючи відсутність зобов`язань позивача перед ТОВ «Вердикт Капітал», беручи до уваги, що обтяження рухомого майна, яке перебуває у власності позивача, порушує права останньої, як власника та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню нею права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд вважає, що права ОСОБА_1 підлягають захисту, потрібно усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні транспортним засобом марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 шляхом зняття (арешту) приватного обтяження застави рухомого майна (номер обтяження 28088609), що виникло на підставі договору відступлення права вимоги, серія та номер: 2301/К, видавник: ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт капітал», об`єкт обтяження автомобіль легковий марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер об`єкта НОМЕР_1 .

Щодо відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.

Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Між тим, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Між тим, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не доведено протиправність поведінки особи, яка завдала позивачу моральної шкоди, не надано суду належних доказів того, що їй було заподіяну моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінила у розмірі 15000,00 грн., не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача, що унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Саме по собі усунення перешкод у користуванні транспортним засобом шляхом зняття арешту, не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають саме протиправність поведінки ТОВ «Вердикт капітал». Однак, цього в даному випадку доведено не було.

При цьому, спірне обтяження було внесено на підставі заяви ТОВ «Вердикт капітал» в зв`язку з наявність зобов`язання ОСОБА_2 перед ними в розмірі 32475,00 дол. США. Звернення до державного реєстратора з заявою про реєстрацію обтяження є реалізацією прав ТОВ «Вердикт капітал» як кредитора з метою забезпечення отримання від боржника у кредитному зобов`язанні суми заборгованості за кредитним договором, а тому такі дії не можуть бути розцінені як протиправна поведінка ТОВ «Вердикт капітал».

Відтак, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Тому позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіляючи судові витрати суд керується наступним.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ст.141 ЦПК України, потрібно стягнути на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Вердикт Капітал» кошти судового збору в сумі - 1362 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. (справа №640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано додаткову угоду №1 від 15.03.2021 р. до договору №2/2021 про надання правової допомоги з переліком вартості послуг адвоката, акт №1 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором №2/2021 від 15.03.2021 р., за яким вартість послуг становить 4200,00 грн, рахунок на оплату №01 від 17.03.2021 р. на суму 4200,00 грн, квитанцію про оплату 4200,00 грн. (а.с. 3, 14-16)

Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не подано.

В постанові Верховного Суду від 22.11.2019 р. у справі №910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Таким чином, оскільки позивачем було надано підтвердження фактичної оплати витрат на правничу допомогу, а клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не подано, суд приходить до висновку, що такі витрати в сумі 4200,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, виходячи зі складності справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 319, 391, 1167 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд, -

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Регіональна філія м. Києва та Київської області ДП «НАІС», ОСОБА_4 , про зняття арешту з майна, стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні транспортним засобом марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 шляхом зняття (арешту) приватного обтяження застави рухомого майна (номер обтяження 28088609), що виникло на підставі договору відступлення права вимоги, серія та номер: 2301/К, видавник: ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт капітал», об`єкт обтяження автомобіль легковий марки SUZUKI, моделі Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер об`єкта НОМЕР_1 .

В задоволені іншої частини позовних вимог про стягнення коштів моральної шкоди, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Вердикт Капітал» кошти судового збору в сумі - 1362 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі - 4200 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», , адреса: м.Київ, вул.Кудрявський узвіз, 5-Б.

Повне рішення виготовлено 24.09.2021 р.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов