Ухвала

29 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 334/715/20

провадження № 61-14112св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Баруліної Т. Є. від 12 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З., від 27 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро), державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання недійсними електронних торгів з продажу квартири, оформлених протоколом проведення електронних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та про скасування державної реєстрації права власності на квартиру.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно Закону України «Про виконавче провадження» першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості. Однак, державний виконавець під час проведення реалізації арештованого майна не дотримувався порядку, визначеного розділом VII Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 вказував, що спірна квартира АДРЕСА_1 була місцем його фактичного проживання як на момент відкриття виконавчого провадження, так й на момент проведення електронних торгів, а також місцем постійного проживання його сім`ї.

На думку позивача, відсутність дозволу органу опіки та піклування або рішення суду на реалізацію арештованого майна, у якому зареєстровані діти, свідчить про незаконність реалізації спірної квартири.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги позивач просив: визнати недійсними прилюдні торги, проведені 16 січня 2020 року державним підприємством «Сетам» в системі електронних торгів майном з продажу лота № 396817, а саме з продажу квартири АДРЕСА_1 , які оформлені протоколом № 460898, згідно якого переможцем визнано ОСОБА_2 , який придбав вказану квартиру за суму у розмірі 415 431 грн; визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 27 січня 2020 року у виконавчому провадженні № 59106884 Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), складений за наслідками продажу 16 січня 2020 року державним підприємством «Сетам» в системі електронних торгів квартири АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 05 лютого 2020 року, серія та номер: 329, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О. В.; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О. В. за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50990974

від 05 лютого 2020 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент передачі майна на реалізацію, жодна дія або постанова державного виконавця не були оскаржені боржником. Позивач такі дії державного виконавця не оскаржував, у зв`язку із чим його доводи щодо порушень, допущених державним виконавцем до початку торгів, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Позивачем не доведено порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів.

Районний суд також вказав, що державний виконавець перед реалізацією квартири, що належить боржнику, перевіряла інформацію про зареєстрованих осіб у спірній квартирі, та відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг 01-17/02/5892 від 15 жовтня 2019 року у квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто на час складання довідки в квартирі не були зареєстровані неповнолітні діти. Станом на 01 листопада 2019 року коли державним виконавцем Савенко І. А. винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано та накладено арешт на спірну квартиру, малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не був зареєстрований у спірній квартирі. Позивач не повідомив державного виконавця про реєстрацію 04 листопада 2019 року малолітньої дитини у квартирі, яка є предметом іпотеки. Отже державний виконавець передав на реалізацію майно, право користування яким на той час не мали малолітні діти.

Посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визнані безпідставними, оскільки на момент передачі предмета іпотеки та проведення електронних торгів, боржнику ОСОБА_1 на праві власності окрім спірної квартири також належить 1/6 частина та 1/4 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не було доведено порушення державним виконавцем вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів, не наведено обставин, які б вказували на порушення, що призвели до неправомірного результату електронних торгів. На час накладення державним виконавцем арешту на квартиру ОСОБА_4 не був зареєстрованим у ній. Державний виконавець передав на реалізацію нерухоме майно, право користування яким на той час малолітня дитина не мала, тому державний виконавець не був зобов`язаний отримувати попередню згоду органу опіки та піклування на передачу квартири на торги.

Посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визнані необґрунтованими з посиланням на те, що на момент проведення електронних торгів боржнику ОСОБА_1 на праві власності окрім спірної квартири також належала 1/6 частина та 1/4 частина житлового будинку.

20 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 липня

2021 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального

і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 923/971/19, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 751/15667/15-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 718/482/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 755/10564/18, від 01 вересня 2020 року у справі № 145/2072/18, від 03 червня 2020 року у справі № 357/4884/13-ц, від 24 вересня 2020 року у справі № 552/2774/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 303/3043/19, від 07 грудня 2020 року у справі № 629/5908/18-ц, від 18 березня 2021 року у справі № 164/1145/20 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник стверджує, що при винесенні оскаржуваних рішень суди не звернули увагу на положення Закону України «Про виконавче провадження» щодо черговості звернення стягнення на кошти та майно боржника. Стверджує, що на момент передачі спірної квартири на реалізацію через електронні торги у власності позивача було також інше майно (нерухоме та рухоме майно, заробітна плата), про що було відомо державному виконавцю. Матеріали справи не містять оцінки вартості нерухомого майна, яке є у власності боржника, а тому висновок апеляційного суду про те, що вартість іншого майна, у разі його реалізації, не покриє боргові зобов`язання позивача є безпідставним. ОСОБА_1 звертає увагу, що державний виконавець не звернув стягнення на заробітну плату, а звернув стягнення на квартиру, яка є його єдиним житлом. При вирішенні спору судами не враховано положення частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження». Також вказує, що державним виконавцем було порушено положення частини другої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, при реалізації у примусовому порядку спірної квартири було порушено права малолітньої дитини, квартиру передано на реалізацію без дозволу органу опіки та піклування.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ДП «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - АТ «Укрсиббанк», про визнання недійсними електронних торгів з продажу квартири, оформлених протоколом проведення електронних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та про скасування державної реєстрації права власності на квартиру призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У поданому відзиві на касаційну скаргу ДП «Сетам» посилається на те, що суди дійшли правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій. Вказує, що порушення Закону України «Про виконавче провадження» має місце тільки на стадії підготовки та передачі майна на реалізацію, а дії виконавця мають самостійний спосіб оскарження і не можуть були підставою для визнання електронних торгів недійсними.

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити, оскільки заявник зловживає своїми процесуальними правами та вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи. Позивач в порушення умов іпотечного договору здійснив реєстрацію у спірній квартирі своєї дружини і неповнолітньої дитини з метою ухилення від реалізації спірної квартири з метою задоволення вимог кредитора. На момент передачі майна на реалізацію жодна дія чи бездіяльність державного виконавця позивачем оскаржені не були. Порушення реалізації арештованого майна судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

У поданому відзиві на касаційну скаргу Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) посилається на те,що суди дійшли правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки перш ніж звернути стягнення на нерухоме майно боржника, державним виконавцем були здійсненні заходи щодо виявлення іншого майна боржника, зокрема готівкових коштів та інших цінностей, що перебували на рахунках позивача. Черговість звернення стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем, тому позиція позивача про те, що державний виконавець повинен був першочергово звернути стягнення на 1/6 житлового будинку є хибною та необґрунтованою. На момент передачі майна на реалізацію жодна дія або постанова державного виконавця не були оскаржені боржником.

У поданому відзиві на касаційну скаргу АТ «Укрсиббанк» посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Під час здійснення примусової реалізації спірної квартири на прилюдних торгах державний виконавець діяв у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутні достатні кошти, а також відсутнє рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення у першу чергу. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а порушення законних прав позивача такими порушеннями судами не встановлено.

У поданій відповіді на відзиви представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 посилається на те, що у поданих відзивах не наведено належних контраргументів на доводи касаційної скарги, які б свідчили про помилковість тверджень позивача щодо наявності підстав для скасування судових рішень.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 755/12052/19 справу за скаргою ОСОБА_6 на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції

у м. Києві, стягувач - ОСОБА_7 , за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року.

Зі змісту зазначеної ухвали слідує, що справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з тих підстав, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 5023/5622/12, від 16 березня 2021 року у справі № 922/4587/13.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що судова практика Верховного Суду свідчать про принципово різний підхід у застосуванні положень Законів України «Про виконавче провадження», «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна щодо обов`язку державного або приватного виконавця у разі передання на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, подавати копію дозволу органу опіки та піклування. У разі, коли у спірному житлі проживають діти, і не лише діти боржника, примусова реалізація цього майна блокується, а судові рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, об`єктом якого є житло, в якому зареєстровані або проживають діти, не може бути виконане в примусовому порядку, що є непропорційним відносно стягувача і є порушенням статті 129-1 Конституції України.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказувала, що виключна правова проблема полягає у такому: чи є відсутність згоди органу опіки та піклування при примусовому виконанні судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів підставою для висновку про неможливість державного або приватного виконавця вчиняти виконавчі дії щодо продажу такого майна, з огляду на те, що така згода при передачі нерухомого майна у вигляді житла, в якому проживають діти, в іпотеку надавалася іпотекодавцю?

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року справу № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 12 жовтня 2021 року.

Оскаржені судові рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення, яке переглядається у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Частиною другою статті 415 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 755/12052/19, предметом розгляду якої є спір у подібних правовідносинах, переглядаються Великою Палатою Верховного Суду, колегія суддів вважає, що розгляд цієї справи є неможливим до висловлення Великою Палатою Верховного Суду правових позицій у вказаній справах, а тому касаційне провадження у справі № 334/715/20, яка переглядається, підлягає зупиненню до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 755/12052/19.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 334/715/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання недійсними електронних торгів з продажу квартири, оформлених протоколом проведення електронних торгів, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та про скасування державної реєстрації права власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року

та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2021 року до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за скаргою ОСОБА_6 на дії Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, стягувач ОСОБА_7 (справа № 755/12052/19).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович