Справа № 464/487/21 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1778/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 24 457,62 грн, з яких 13 045,85 грн витрати на лікування дитини від респіраторного алергозу, 5 550 грн витрати на стоматологічні послуги, 1 780,27 грн. витрати на лікування коронавірусу COVID 19, 4081,50 грн витрати на придбання електрогітари та комбопідсилювача, а також збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина до 10 000 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі та у них є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем. У зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином батьківських обов`язків, небажанням надавати кошти в достатньому розмірі на утримання дитини та відмовою здійснювати додаткові витрати на дитину протягом багатьох років у жовтні 2018 звернулась із позовом про стягнення аліментів. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 27.11.2018 затверджено між сторонами мирову угоду, якою встановлено щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 2000 грн, а також стягнуто на користь позивача понесені додаткові витрати на дитину. Ствердила, що відповідач не займається вихованням сина, не піклується про його стан здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, не створює належних умов для розвитку здібностей дитини, не готує сина до самостійного життя та праці, з дитиною не спілкується. Така поведінка свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Останній сплачує аліменти в незначному розмірі 2000 грн на місяць, що не покриває 50% усіх щоденних потреб дитини. Вказала, що понесла ряд додаткових витрат, які не відшкодовані відповідачем та такі не можуть бути покриті за рахунок аліментів, зокрема, витрати на лікування респіраторного алергозу, що полягало у консультації лікаря та придбанні медикаментів внаслідок чергового загострення алергії, що мало місце 03.02.2020, половина вартості яких становить 523,35 грн. Вказала, що важливим етапом у лікуванні хронічної хвороби (респіраторного алергозу) є щорічне оздоровлення дитини на морському узбережжі в умовах субтропічного та тропічного клімату, що дає можливість уникнення прогресу хвороби, сприяє покращенню стану його здоров`я. Так, 10.02.2020 придбала путівку для сина в Єгипет на 7 днів в період з 27.02.2020 до 05.03.2020, вартістю 10 145 грн, а 28.07.2020 придбано путівку до Туреччини на 7 днів в період з 13.08.2020 до 20.08.2020, вартістю 14 900 грн. Таким чином половина вартості витрат на лікування дитини від респіраторного алергозу складає 13 045,85 грн Окрім цього, позивачем також здійснено ряд інших додаткових витрат, а саме: на стоматологічні послуги у розмірі 11 100 грн., придбання музичного інструменту у розмірі 8163 грн, витрати на лікування від коронавірусу COVID 19 у розмірі 3 560,53 грн, половину вартості яких просить стягнути з відповідача. Щодо підстав збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини зазначила, що затверджуючи мирову угоду між сторонами, якою встановлено щомісячне стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 2000 грн, відповідач зобов`язався також нести всі додаткові витрати на дитину нарівні з позивачем. Проте, за два роки відповідач добровільно не заплатив жодних додаткових витрат на сина. Станом на сьогодні витрати на утримання дитини на місяць складають 20 000 грн., що включають в себе витрати на харчування, одяг, взуття, комунальні платежі, витрати на канцтовари, книжки, розвиваючі та спортивні гуртки, лікування та оздоровлення, кишенькові витрати, витрати на мобільний зв`язок та інтернет, витрати на репетиторів з підготовки до ЗНО. Для розрахунку середньомісячних витрат на сина взяла період з 2019-2020 років після укладення мирової угоди. Така сума витрат включає в себе наступне: витрати на харчування в місяць становлять 3000 грн; витрати на комунальні послуги, якими користується дитина, середньомісячна сума становить 587,50 грн; витрати на одяг та взуття дитини 2508,32 грн в місяць; витрати на купівлю речей, пов`язаних з розвитком здібностей дитини та необхідних аксесуарів, зокрема: велосипеда та спорядження до такого, скейтборда, акустичної гітари та аксесуарів до такої, мобільного телефону та аксесуарів, медіатора до гітари, провідної гарнітури до смартфона, клавіатури та мишки до комп`ютера, флешнакопичувача до смартфона, електрогітари та комбопідсилювача, та в середньому на місяць витрати складають 2 967,00 грн.; витрати на лікування та послуги стоматології за період з березня 2019 до грудня 2020 року становлять 30 226,55 грн, в середньому на місяць 1 373,93 грн; витрати на оздоровлення та відпочинок дитини за період з липня 2019 до липня 2020 року становили 37 792,50 грн, в місяць в середньому витрачено 2 907,12 грн.; кишенькові витрати, витрати на розваги та інші витрати сина в місяць становлять 2 500 грн.; витрати на підготовку до ЗНО в тиждень становить 2 000 грн. Збільшення розміру аліментів є необхідним з метою рівного поділу витрат на сина між сторонами.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 19 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20101 гривні 12 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 744 гривні 56 копійок, судовий збір в іншій частині компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів оскаржила позивач ОСОБА_1 .

Зазначає, що рішення суду в оскаржуваній частині прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, суд неповно встанови обставини, які мають значення для справи. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків належним чином та небажанням надавати кошти в достатньому розмірі на належне утримання дитини та повну відмову нести будь-які додаткові витрати на сина протягом багатьох років, апелянтка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 5000 грн щомісячно та стягнення фактично понесених додаткових витрат на дитину. 27.11.2018 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/7435/18 затверджено мирову угоду між апелянтом та Відповідачем, якою встановлено щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 2000 грн та стягнуто на в користь апелянтки понесені додаткові витрати на дитину, що мали місце до 27.11.2018. Мотивує тим, що 2000 грн щомісяця, не покривають навіть 50% всіх елементарних щоденних потреб дитини - харчування, комунальні послуги, одяг, взуття, кишенькові витрати, витрати на харчування в школі, витрати, пов`язані з навчання у школі, витрати на лікування сина та послуги стоматології, витрати на розваги, на мобільний зв`язок та інтернет, витрати на підготовку до ЗНО, приватні заняття з гри на гітарі, що разом вартує не менше 20 000 грн щомісячно. Стверджує, що розмір таих аліментів однозначно порушує рівність батьків у несенні витрат на дитину і, тим більше, не покриває абсолютно будь-яких інших додаткових витрат на дитину, які апелянт також постійно несе сама. Незважаючи, на невеликий, на думку апелянтки, розмір аліментів, які відповідач повинен сплачувати щомісячно, він, як зазначає ОСОБА_1 , не виконує умов затвердженої судом мирової угоди. Так, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов мирової угоди, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову.

Апелянт наголошує, що відповідач не займається вихованням сина, не піклується про його стан здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку природних здібностей дитини, більше того, відповідач з дитиною не спілкується та не бачиться. Така поведінка, на думку позивачки, свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

Зазначає, що у квітні 2019 синові було діагностовано гостре респіраторно-вірусне захворювання, гострий обструктивний бронхіт та призначено лікування антибіотиками, які позивач повністю оплатила сама, у лютому 2020 у зв`язку з черговим загостренням алергії сина, позивач зверталася до лікаря алерголога в медичний центр «Інтерсоно», також синові була потрібна стоматологічна допомога. Вартість всіх медичних послуг та лікування апелянт оплатила повністю самостійно, в період з березня 2019 по грудень 2020 на лікування сина, консультації лікарів, стоматологічні послуги нею було витрачено 30226,55 грн. В середньому на місяць на лікування сина витрачає 1345,06 грн.

Важливим етапом у лікуванні бронхіальної астми сина є щорічне оздоровлення на морському узбережжі в умовах субтропічного та тропічного клімату, мінімум 21 день на рік, що дає можливість уникнення прогресу хвороби, сприяє покращенню стану здоров`я сина та запобігає подальшому розвитку хвороби. У 2019 - 2020 роках апелянт з сином їздила на санаторно - курортне оздоровлення в Чорногорію, Єгипет та Туреччину. Всі поїздки апелянт оплатила самостійно. За період оздоровлення з 22.07.2019 до 01.08.2019 позивачем витрачено всього 574,14 євро. З метою оздоровлення сина в умовах тропічного клімату, нею було придбано путівки для сина до Єгипту на 7 днів в період з 27.02.2020 до 05.03.2020, загальною вартістю 30 435грн, отже, за сина апелянт оплатила 10 145 грн, та путівку до Туреччини в період з 13.08.2020 до 20.08.2020, загальна вартістю 44 700 гривень, з яких за сина апелянтом оплачено 14 900 грн. Таким чином, загальна сума витрат на санаторно - курортне оздоровлення сина в умовах субтропічного та тропічного клімату за період з липня 2019 до липня 2020 склал 37 792,50 гривень.

Також, зазначає, що син навчається в 11 класі, розпочав підготовку до ЗНО. З цією метою він займається з чотирма репетиторами: з математики, української мови і літератури, історії та англійської мови. Вартість послуг репетиторів в тиждень становить 2000 гривень. Отже витрати на утримання суттєво збільшилися, однак відповідач не хоче їх розділяти з апелянтом. Збільшення аліментів є дуже необхідним, з метою рівного поділу витрат між апелянтом та відповідачем. Зазначає, що відповідач є молодим, працездатним чоловіком має стабільну роботу та має Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а, отже має можливість нести половину реальних витрат на сина.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19.03.2021 в частині відмови в збільшенні розміру аліментів та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, збільшити розмір аліментів - стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000,00 гривень починаючи стягнення з моменту звернення з позовною заявою в суд та до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). В решті рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19.03.2021 залишити без змін.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду в частині стягнення додаткових витрат необґрунтованим, а розгляд справи, щодо оскаржуваної частини рішення суду, упередженим та необ`єктивним, а також таким, що суперечить нормам процесуального та матеріального законодавства.

Просить суд врахувати висновки, викладені у постанові ВС КАС від 27.05.2020 у справі № 500/576/19 у якій вказано, що наявність в особи Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лишепосвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності,однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отриманнявід такої діяльності доходу.

Крім того, ним було долучено до матеріалів справи оригінал Довідки про доходи за період з 15.02.2021 для підтвердження факту отримання заробітної плати у ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон Груп». Зазначає, що питання відсутності у нього доходів від здійснення адвокатської діяльності було також предметом розгляду Львівського апеляційного суду у справах №464/2490/19 та №464/6829/19 (звірені належним чином копії Постанов Львівського апеляційного суду наявні в матеріалах справи), на що Сихівським районним судом м. Львова не надано належної правової оцінки.

Звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості від 02.02.2021 приватним виконавцем Пиць А.А. (завірена належним чином копія наявна в матеріалах справи), в якого перебуває на примусовому виконанні ухвала про затвердження мирової угоди, у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

Отже, вважає, що районний суд дійшов до необґрунтованого та помилкового висновку, про можливість апелянта сплачувати додаткові витрати на сина, на підставі наявності у апелянта Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Позивач з власної ініціативи звернулась до приватної клініки Медичний Центр «Інтерсоно». Позивачем не наведено жодних допустимих та належних доказів некваліфікованого медичного огляду сімейного лікаря, скерування сімейного лікаря до приватного медичного закладу, в тому числі і до приватної клініки «Медичний Центр «Інтерсоно», а саме звернення Позивача до приватної клініки «Медичний Центр «Інтерсоно» - лише її особиста ініціатива.

Зазначає, що у висновку приватної клініки «Медичний Центр «Інтерсоно» від 13.09.2018 зазначено, дитина потребує диспансерного спостереження та щорічного санаторно - курортного оздоровлення. Тобто, ні про ніякі туристичні поїздки за кордон рекомендацій не має. Крім того, жодних рекомендацій чи зазначення обов`язковості проведення аналізів - не зазначено.

Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обмежень у зверненні до сімейного лікаря та, за її скеруванням, до лікаря- алерголога КНП «4-а міська поліклініка м. Львова», а відтак, звернення Позивача до приватного медичного закладу ПП «Медичний Центр «Інтерссоно» - є власною ініціативою Позивача, а такі витрати не можуть бути предметом розгляду в розумінні ст. 185 СК України.

Вважає, що усі поїздки за межі України позивача та їхнього сина несуть ознаки туристичних та є лише особистою ініціативою позивача. Позивачем не обґрунтовано її одноосібних рішень про перебування із сином на курортах за межами України. У висновку приватної клініки «Медичний Центр «Інтерсоно» від 13.09.2018 зазначено, що син потребує диспансерного спостереження та щорічного санаторно- курортного оздоровлення. Тобто, ні про ніякі туристичні поїздки за кордон рекомендацій не має. Крім того, жодних рекомендацій чи зазначення обов`язковості проведення аналізів - не зазначено. Зазначає, що в Україні наявні санаторії і курорти в яких син міг пройти оздоровлення.

Щодо витрат на проведення аналізів в лабораторії «Ескулаб», такі витрати позивачем здійснено за її власною ініціативою, так як сімейним лікарем не було надано рекомендацій для їх проведення.

Стверджує, що позивачем неправомірно та умисно завищено розмір витрат на медичне обслуговування неповнолітнього сина (лікування неіснуючого коронавірусу Covid-19, купівля не призначених до лікування медичних препаратів, здача нерекомендованих аналізів та проведення не призначеного УЗД) на загальну суму 3024,31 грн.

Просить прийняти постанову, якою скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19.03.2021 в частині стягнення з нього додаткових витрат на неповнолітнього сина та відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з нього додаткових витрат на неповнолітнього сина на загальну суму 20 101,12 грн за безпідставністю та недоведеністю.

15.06.2021 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивачки.

Зазначає, що вимоги позивача викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі є недоведеними, а тому до задоволення не підлягають.

20.09.2021 позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення з таких підстав.

Установлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 7).

Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 31.01.2008 Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, встановлено, що шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №327 від 06.09.2007 (а.с. 8).

Також установлено, що 19 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 та у подружжя є спільні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 219-221).

Згідно з довідкою ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» від 15.02.2021, ОСОБА_2 працює на посаді юрисконсульта, розмір його заробітної плати за період з серпня 2020 року до січня 2021 року складав 33 850 грн. (а.с. 217).

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України відповідачу 15.05.2018 видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.11.2018 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. За змістом такої мирової угоди сторони дійшли згоди про те, що відповідач щомісяця до 28 числа сплачує аліментні виплати на банківські реквізити позивача в розмірі 2000 грн, починаючи з моменту звернення позивача із позовною заявою до суду, тобто від 03.10.2018 до 26.10.2022. При досягненні дитиною повноліття, якщо син продовжує навчання, виплата аліментів відповідачем здійснюється до досягнення ним двадцяти трьох років або до закінчення навчання. Вищевказана ухвала набрала законної сили.

Відповідно до розрахунку приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 02.02.2021, заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат у ОСОБА_2 відсутня (а.с.218).

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, про те, що позивачем не доведено виникнення обставин, зазначених у ст. 192 Сімейного кодексу, які можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Рішення суду в частині відмови у збільшенні розміру аліментів відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ці положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні (Постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №201/15248/16-ц).

Наявність таких обставин має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Отже, витрати на лікування дитини є додатковими витратами на дитину, так як ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на покращення здоров`я дитини.

Згідно з випискою з медичної карти неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останньому встановлено діагноз «Респіраторний алергоз», що також підтверджується медичною документацією (а.с.17-24, 127 т.1).

Відповідно до консультаційного заключення лікаря-алерголога ПП «Медичний центр «Інтерсоно» від 03.02.2020, пацієнту ОСОБА_3 призначено лікування, серед яких медичний препарат, а також рекомендовано санаторно-курортне лікування в умовах субтропічного та тропічного клімату мінімум 21 день на рік (а.с. 25 т.1).

Позивачем відповідно до вищевказаної рекомендації лікаря-алерголога 10.02.2020 з метою оздоровлення сина в умовах тропічного клімату придбано путівку в Єгипет, вартістю 10 145 грн на 7 днів, та 27.07.2020 з метою оздоровлення в мовах субтропічного клімату придбано путівку в Туреччину на 7 днів, вартістю 14 900 грн, що підтверджується договорами про надання туристичного обслуговування від 10.02.2020 №EG27020092, від 23.07.2020 №75452477 розрахунковими квитанціями від 10.02.2020, 07.08.2020 (а.с. 30-38, 39, 40-43, 44).

Суд першої інстанції, вірно застосувавши наведені вище положення СК України, дійшов правильного висновку про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що понесені нею витрати на оздоровлення дитини викликані саме особливими обставинами (частина перша статті 185 СК України), оскільки оздоровлення сина за вказаними у довідках діагнозами рекомендовано в умовах субтропічного та тропічного клімату.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як видно з наданих позивачем фіскальних чеків позивачем відповідно до рекомендацій, наданих ПП «Медичний центр «Інтерсоно», придбано для лікування сина медичний препарат Гленцет Едванс, зокрема: 03.02.2020 вартістю 256 грн, та 26.02.2020 вартістю 340,70 грн (а.с. 28-29).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, також позивачка понесла додаткові витрати, пов`язані із необхідністю лікування сина у лікаря-стоматолога, що пов`язані з особливими потребами сина, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного хворого, платіжними дорученнями №В881057794 від 08.07.2020 на суму 3 000 грн, №В881039995 від 10.07.2020 на суму 1 300 грн, №В881077296 від 20.07.2020 на суму 3 000 грн, № від 29.12.2020 на суму 3 800 грн, актами про надання стоматологічних послуг ФОП ОСОБА_8 (а.с. 45, 46, 47, 47, 49, 50, 51, 55, 56, 57, 58). Загальна сума понесених витрат із урахуванням долучених платіжних доручень складає 11100 грн.

Ураховуючи наведене суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача Ѕ частини витрат на придбання вищевказаних ліків у розмірі 298,35 грн та пов`язаних з оплатою стоматологічних послуг у розмірі 5 550,00 грн.

В обґрунтування витрат на лікування сина у листопаді 2020 позивач ОСОБА_1 надала виписку з медичної картки неповнолітнього ОСОБА_3 від 27.11.2020, здійснену сімейним лікарем, із встановленням діагнозу, призначенням відповідного лікування та зазначенням переліку медичних препаратів (а.с. 60 т.1).

На підтвердження придбання медичних препаратів позивачем долучено ряд квитанцій. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що лікарем не призначалися препарати суммамед, біогая, на придбання яких позивач витратила 925,74 грн. Також позивачем проведено аналізи у медичній лабораторії «Ескулаб» та УЗД легень у дитячій поліклініці «Веселка», витрати на які становлять 1 955 грн, і які сімейним лікарем не призначалися. Оскільки необхідність зазначених витрат позивачем не доведена, їх вартість стягненню з відповідача не підлягає.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру додаткових витрат слід змінити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18 710 гривні 75 копійок ( 12 522,50 + 298,35 + 5 550,00 + 339,90 =18 710,75).

В решті рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильних висновків суду, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 березня 2021 року змінити в частині стягнення додаткових витрат на дитину.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18710 гривні 75 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.09.2021.

Головуючий

Судді