Справа № 455/294/17
Провадження № 6/455/17/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Мисів Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

В С Т А Н О В И В:

19.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною заявою, покликаючись на те, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 09.08.2017 року суд вирішив вселити його у будинок АДРЕСА_1 .

Вказує, що на підставі рішення, 14.06.2021 видано виконавчий лист. Проте, виконавчий лист був виданий після строку, встановленого законодавством для пред`явлення виконавчого листа для виконання. Про обов`язок пред`явити виконавчий лист протягом 3 років з моменту набрання законної сили рішенням суду він не знав, та й боржник вперто відмовлялася виконувати рішення суду та всіма можливими способами перешкоджала вселитися у будинок. Також, йому важко було ознайомитися з нормами законодавства щодо належних строків прийняття до виконання виконавчого документа через вади із зором.

Стверджує, що встановлений законом трирічний строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання пропустив з поважних причин.

З огляду на наведене, просить суд поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Старосамбірським районним судом Львівської області 14.06.2021 року, про вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_2 .

В судове засідання заявник (стягувач) ОСОБА_1 та боржник ОСОБА_2 не з`явилися, будучи двічі своєчасно і належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.3 ст. 433 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в заяві слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 09.08.2017 року у цивільній справі №455/294/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житловий будинок, суд вирішив позов задовольнити та вселити ОСОБА_1 у будинок АДРЕСА_2 .

На підставі вищевказаного рішення суду, 14.06.2021 року, за заявою ОСОБА_1 від 10.06.2021року, Старосамбірським районним судом Львівської області було видано виконавчий лист.

Як вбачається із копії вищевказаного листа №455/294/17, долученого до заяви, рішення суду набрало законної сили 22.08.2017 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 22.08.2020 року, даний виконавчий лист був повернутий 15.06.2021 державним виконавцем без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Разом із цим, згідно ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч.2 ст. 433 ЦПК України заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

На думку суду, поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, та підтверджені належними доказами.

Доведеність поважності причин пропуску цього строку за правилами статті 81 ЦПК України покладається на заявника. Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як слідує зі змісту рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 09.08.2017 року у цивільній справі №455/294/17, стягувач ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні при розгляді справи судом та при проголошенні судового рішення.

Також як видно із матеріалів цивільної справи №455/294/17, ОСОБА_1 09.08.2017 отримав копію короткого тексту (вступної та резолютивної частини) рішення згідно розписки (а.с.44), 15.08.2021 судом було надіслано ОСОБА_1 повне рішення суду (а.с.48), 17.08.2021 ОСОБА_1 отримав копію повного тексту судового рішення, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.49), та 28.08.2017 році за його заявою від 21.08.2017 судом повторно було видано копію судового рішення (а.с.51). Із заявою про видачу виконавчого листа по даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду 10.06.2021року, отримавши виконавчий лист 14.06.2021 (а.с.52), тобто, після спливу строку пред`явлення виконавчого листа для виконання.

Заявником (стягувачем) ОСОБА_1 на підтвердження обставин поважності пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання до заяви долучено копію посвідчення серії НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства ІІІ групи по зору, однак ця обставина не може вважатися такою, що унеможливлювала або ускладнювала можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, не виникла протягом строку, який пропущено.

Також, суд вважає, що необізнаність заявника (стягувача) з нормами законодавства щодо строків прийняття до виконання виконавчого документа при неналежному виконанні процесуальних обов`язків, як стягувача, зокрема не вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, не являється поважною причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, з наведеного вбачається, що стягувач знав про існування вищевказаної цивільної справи та наявність судового рішення ухваленого за результатами розгляду такої. Жодних поважних причин не отримання виконавчого листа з серпня 2017 року заявник не зазначив, а доводи заявника про те, що йому важко було ознайомитися з нормами законодавства щодо належних строків прийняття до виконання виконавчого документа через вади із зором не є поважними причинами пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Жодних інших належних та допустимих доказів, що підтверджували б об`єктивну неможливість стягувача вчинити всі можливі дії, спрямовані на пред`явлення виконавчого документа до виконання у строки, визначені чинним законодавством України, заявником суду не надано.

Звернення з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, є наслідком неналежного здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків. Зазначені стягувачем обставини не можуть бути визнані, як поважні причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 8 1ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Суд зазначає, що сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

В силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, які є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах "Єлоєв проти України", "Новік проти України").

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Положення Закону України "Про виконавче провадження", що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.

Протягом цього ж строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

За таких обставин, оскільки рішення суду набрало законної сили, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився, а заявником на підтвердження обставин поважності пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не представлено належних доказів, суд не знаходить підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання, а тому в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа слід відмовити.

Заявнику слід роз`яснити, що відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України він має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Керуючись ст.ст. 259-262, 352-355, 433 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені удень її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Суддя А.В. Кушнір