КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року місто Київ.

Справа 758/9883/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12829/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

секретар судового засідання Міщенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року ( у складі судді Ларіонової Н.М., повний текст складено 22.06.2021 року)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні власністю, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Гнідюк Олександр Борисович, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Акціонерне товариство «ОТП Банк» про звернення стягнення на іпотечне майно, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 р. позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги в грудні 2015 р., просить: 1) визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; 2) усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запису щодо квартири АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору іпотеки № 3731 від 19.06.2006 р. за №3352021 за типом змін : зміна обтяження, за №12449741 від 27.04.2012 року.

Позов мотивований тим, що за договором купівлі-продажу від 21.09.2011 р. позивач в установленому законом порядку придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , та 03.10.2011 р. зареєструвала своє право власності в КП «Київське міське БТІ». 08.08.2013 р. позивач звернулась до Реєстраційної служби ГУЮ у м.Києві для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, але 29.08.2013 р. отримала відмову, з якої позивачу стало відомо про перебування даної квартири в Державному реєстрі іпотек. Проте, під час укладання договору купівлі-продажу попереднім власником ОСОБА_2 було надано нотаріусу оригінали документів про вилучення 20.11.2011 р. з відповідних державних реєстрів записів стосовно даної квартири як об`єкту іпотеки. Під час вчинення договору купівлі-продажу нотаріусом було перевірено відсутність заборони відчуження (арешту) квартири, що підтверджувалось відповідним витягом з Реєстру, та про що зазначено і в Договорі. Вважає, що запис до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири позивача міг бути внесений лише після укладання позивачем договору купівлі-продажу за заявою ПАТ «ОТП Банк». Стверджує, що наявність запису щодо належної їй квартири як предмета іпотеки порушує її право власності та перешкоджає в користуванні власністю, в зв`язку з чим на підставі ст.ст.317, 319, 321 ЦК України просить усунути перешкоди в праві власності. Також, оскільки право власності позивача на дану квартиру не визнається іншою особою, на підставі ст.392 ЦК України просить визнати право власності на вказану квартиру.

В вересні 2016 р. відповідач-3 за первісним позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із зустрічним позовом та просить звернути стягнення на предмет іпотеки (майнової поруки) № PCL-007/511/2006/1 від 19 червня 2006 року на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року у розмірі 1 129 657,15 грн., на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Зустрічний позов мотивований тим, що квартиру АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки за укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 договором іпотеки від 19.06.2006 р. для забезпечення виконання зобов`язань останнього за укладеним між ними кредитним договором. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 09.12.2009 р., яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 19.06.2006 року. За договором про відступлення прав вимоги до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором та записом в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.11.2010 р. обтяжувачем іпотечного майна ОСОБА_2 стало ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Вважає, що ПН КМНО Гнідюк О.Б. безпідставно вилучив 20.07.2011 р. з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 3352021 за заявою-листом ПАТ «ОТП Банк» від 05.07.2011 р., оскільки на той час протягом 7 місяців законним іпотекодержателем було вже ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Стверджує, що оскільки вказана квартира є предметом іпотеки, то на підставі ст.23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 , до якої перейшло право власності на дану квартиру, несе всі обов`язки за іпотечним договором, що існували на час набуття нею права власності на іпотечне майно. Заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 1 129 657,15 грн. та не погашена, договір іпотеки не припинено, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як іпотекодержатель», не надавав нотаріусам жодних листів з приводу припинення іпотеки, щодо ОСОБА_2 є відкрите виконавче провадження згоду щодо стягнення заборгованості за рішенням Оболонського районного суду м.Києва, кредитний договір та договір іпотеки не визнавались недійсними. Зазначає, що на підставі ст.7 ч.1 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки має право на задоволення вимог за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 .

В січні 2020 р. позивачем подана зава про збільшення позовних вимог, в якій сторона позивача, крім раніше заявлених вимог, просила: 3) усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом вилучення п.1004 з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» (який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року та договором іпотеки № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року та п.418 з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» (який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на підставі якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-007/511/2006 від 19 червня 2006 року та договором іпотеки № PCL-007/511/2006 від 19 червня 2006 року.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в частині вимог про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю, шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запису щодо квартири АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору іпотеки № 3731 від 19.06.2006 р. за №3352021 від 19.06.2006 року за типом змін: зміна обтяження за №12449741 від 27.04.2012 року.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в частині вимог про визнання права власності - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Гнідюк Олександр Борисович, Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Акціонерне товариство «ОТП Банк» про звернення стягнення на іпотечне майно - відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 162,4 грн. (сто шістдесят дві грн. 40 коп.).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (місцезнаходження за адресою: 01033, м.Київ, вул.Жилянська, буд.43; ) на користь ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 162,4 грн. (сто шістдесят дві грн. 40 коп.).

Стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місцезнаходження за адресою: 03680, м.Київ, вул.Фізкультурна, 28-Д; ) на користь ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 162,4 грн. (сто шістдесят дві грн. 40 коп.).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 19 липня 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запису щодо спірної квартири, внесеного на підставі договору іпотеки № 3731 від 19.06.2006 р. за № 3352021 від 19.06.2006 року за типом змін: зміна обтяження за №12449741 від 27.04.2012 року та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуальногоправа, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Судом першої інстанції не досліджено питання правомірності припинення іпотеки за повідомленням про припинення іпотечного договору на підставі листа від 20.07.2011р. від особи, яка не була на час припинення іпотеки дійсним іпотекодержателем та внесення відповідних змін до реєстру нотаріусом.

Крім того, вказує що на сьогодні, заборгованість за кредитним договором, забезпеченням по якому виступає спірне нерухоме майно не погашена, договір іпотеки не припинено. Не існує жодного судового рішення, яке б спростувало дійсність договору іпотеки та іпотечних зобов`язань. Іпотекодержатель не надавав органам нотаріату жодних листів з приводу припинення іпотеки та виконання боргових зобов`язань, підтвердженням цього є відкрите виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Ані кредитний договір, ані договір іпотеки не визнані недійсними, що відповідно свідчить про дійсність іпотеки та заборони відчуження на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначає, що ПН ОСОБА_3 не мав законних підстав знімати (вилучати запис) іпотеку та заборону відчуження, оскільки:

Іпотекодержателем на момент незаконного зняття заборони відчуження та іпотеки по документам від імені ПАТ «ОТП Банк» вже майже сім місяців було ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах цивільної справи;

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надавав своєї згоди, на зняття заборони відчуження та іпотеки, оскільки заборгованість за кредитним зобов`язанням не погашена, договір іпотеки не припинено, підтвердженням цьому є відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду;

Особа, що підписала документи від імені Банку не працювала в ПАТ «ОТП Банк» не мала законного права згідно Статуту Банку та ЦК України підписувати такі документи, а також одноособово уповноважувати звичайною довіреністю іншуфізичну особу на вчинення будь-яких дій в органах нотаріату з питань зняття заборони відчуження нерухомого майна, підтвердженням цим незаконним діям є відкрите кримінальне провадження № 0000007 у Солом`янському УП ГУ НП в м. Києві.

Посилається на застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону № 898-ІУ та поширення її дії на особу, щодо якої встановлено факт переходу права власності на квартиру під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, викладені у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6?1193цс15) та від 05 жовтня 2016 року (провадження № 6- 1582цс16), а також неодноразово підтримані колегією суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц (провадження № 61-4453св18), від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц (провадження № 61-18566св18) та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц (провадження № 61- 5447зпв18), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав від їх відступу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14- Ц)., ВС постанова від 19.05.2021 року у справі №756/2298/18

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало заяву про розгляд справи за відсутності їх предтсаник, доводи апеляційної скарги підтримує.

АТ «ОТП Банк» подало заяву про розгляд справи за відсутності їх предтсаник, вимоги апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підтримує.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Бесараб Н. В. в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи до апеляційного суду не з`явились. Про розгляд справи повідомлялись належним чноим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 21 вересня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карпенко В.В. за реєстром № 3675, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 2 жилих кімнат, жилою площею 38,4 кв.м, загальною площею 56,9 кв.м.

Як вбачається з пункту 6 зазначеного вище Договору, відсутність заборони відчуження (арешту) квартири підтверджується витягом № 33039870 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.09.2011 р.

03 жовтня 2011 року ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», що підтверджується витягом № 31522472 від 03.10.2011 р.

16.02.2012 р. ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві Максименко Л.А. від 29.08.2013 р. № 5410024 за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказану квартиру з посиланням на те, що на підставі договору іпотеки № 3731 від 19.06.2006 р. вищевказане нерухоме майно знаходиться в іпотеці, боржником за основним зобов`язанням є ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2006 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-007/511/2006, згідно якого Банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредит в розмірі 147 600,0 дол.США на умовах, визначених даним договором, строком до 21.06.2021 р.

За укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 договором іпотеки № PCL-007/511//2006/1 від 19.06.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В. за реєстром № 3733, на забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_2 в іпотеку Банку ОСОБА_4 було передано нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

19.06.2006 р. приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В., як державним реєстратором, запис про вищевказану квартиру (як об`єкт обтяження) було внесено до Державного реєстру іпотек, згідно якого іпотекодержателем є АКБ «Райффайзенбанк Україна», іпотекодавцем - ОСОБА_4 , боржником за основним зобов`язанням - ОСОБА_2 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 1 129 657,15 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві від 02.04.2010 р. було відкрито виконавче провадження № 18450384 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6478, виданого 03.03.2010 р. Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП «Банк» заборгованості в розмірі 1 129 657,15 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 р., укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як покупцем та ПАТ «ОТБ Банк» як продавцем, Банк продав Товариству заборгованість за вищевказаним кредитним договором № ML-007/511/2006 щодо боржника ОСОБА_2 .

У реєстрі заборон відчуження 13 листопада 2010 року змінено контрольні суми за договорами та обтяжувачем майна з листопада 2010 року зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 13.11.2015 р. за результатом розгляду заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» замінена сторона у вищевказаному виконавчому провадженні - стягувач ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (справа № 756/14237/15-ц).

також судом встанволено, що 20 липня 2011 року з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі заяви-листа ПАТ «ОТП Банку» за №107/2 від 05.07.2011 року був вилучений запис стосовно заборони відчуження квартири АДРЕСА_5 .

Щодо позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні вказаних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем. Придбала кватиру в той час, коли запис про заборону відчуження був виключений з реєстру, а тому ст. 23 Закону України "Про іпотеку не підлягає застосуванню", оскільки ОСОБА_1 , придбаваючи квартиру не знала і не могла знати, що вона знаходиться під обтяженням.

Колегія суддів з таким висновком в повній мірі погодитись не може , виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі № 3-67/2019(1457/19) визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку», та зазначено, що «іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки. […] Отже, положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зроблено висновок, що «статтею 23 Закону № 898-IV визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Установивши у справі, яка переглядається, факт переходу до ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону № 898-IV та поширення її дії на відповідача. Іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

З огляду на те, що іпотека не припинилась, з підстав передбачених Законом, зобов`язання, в забезпечення виконання якого, квартира передавалась в іпотеку не виконане , не існує судових рішень про визнання договору іпотеки недійсним, вимоги кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 23 Закону України "Про іпотеку" до нового власника є обгрунтованими.

Посилання суду першої інстанції, на Постанову Великої Палати від 23 жовтня 2019 року у справі 922/3537/17 відповдіно до якої за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, особа яка добросовісно поклалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що за обставинами даної справи встанволено, що запис про заборону відчуження було виключено на підставі листа-заяви від 05 липня 2011 року АТ "ОТП Банку" про виконання зобов`язань,в той час, коли право вимоги в тому числі і за договором іпотеки ще в листопаді 2010 року було передано іншій особі - ТОВ " ОТП Факторинг ", яка жодних заяв про зняття заборони не подавала. Перехід прав до нового кредитора був належним чином зареєстрований, в тому числі і за забезпечувальним договором іпотеки.

Тобто, проявивши розумну обачність, ОСОБА_1 мала можливість з`ясувати, що заборона відчуження була знята на підставі заяви неналежного кредитора, а тому висновок суду про набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно без обтяжень та не застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону україни "Про іпотеку" не узгоджується з вимогами закону та встанволеними судом обставинамим.

Крім того, обгрунтованими є доводи скарги з приводу не надання судом належної оцінки наданим доказам з приводу підписання заяви про зняття заборони неуповноваженою особою. Суд не врахував, що заява від імені ПАТ "ОТП Банку", який уже не був кредитором, була подана не працівником банку та від імені філії Київського РУ АО "ОТП Банк", яка взагалі в організаційній структурі банку на час подачі заяви не існувала, що підтверджується листом від 08 серпня 2017 року. Слід зазначити, що особу керівника юридичної особи, також можна перевірити , через реєстри юридичних осіб.

Тобто, в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки:

суд не звернув уваги, що сутність права іпотеки полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання за рахунок іпотечного майна, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна); відсутній факт припинення зобов`язань за основним договором та не спростована презумпція правомірності договору;

суд не врахував, що відсутні підстави припинення іпотеки, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», а тому позовна вимога ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про звернення на предмет іпотеки є обгрунтованою;

Згідно частини першої статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може. Тому, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подавалась заява про застосувуання строків позовної давності.

Суд першої інстанції вірно встановив, що кредитором у зобов`язанні був змінений строк його виконання. Рішенням Оболонського районнго суду м. Києва від 02 грудня 2009 року достроково було стягнуто заборгованісчть за кредитним договром в сумі 1129657, 15 грн.

суд встановив, що до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з зустрічним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся лише 13 вересня 2016 року, отже з пропуском трирічного строку позовної давності. Посилання на те, що право вимоги набуто ТОВ «ОТП Факторинг Україна» лише 05 листопада 2010 року на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги, не має правового значення, оскільки не змінює прав та обов`язків кредитора та не перериває строку позовної давності. Для вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки сторони не домовлялися про збільшення строків давності, а тому на таку вимогу поширюється загальна позовна давність в три роки.

за таких обставин, встановивши, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропущено позовну давність, суд зробив неправильний висновок про відмову в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав необґрунтованості. Тому судове рішення в цій частині слід змінити, виклавши його в редакції цієї постанови.

Щодо позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (частина перша та друга статті 23 Закону України «Про іпотеку»).

У справі за позовом іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки належним відповідачем є іпотекодавець або особа, яка набула статус іпотекодавця.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У справі, яка переглядається, суд не врахував, що за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки належним відповідачем є особа, яка набула статус іпотекодавця ( ОСОБА_1 ). Тому ОСОБА_2 є неналежним відповідачем за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як наслідок у задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки до ОСОБА_2 слід було відмовити з цих підстав, а не внаслідок необґрунтованості. Тому судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про усунення перешкод у здійсненні права власності щляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запису щодо квартири АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору іпотеки № 3731 від 19.06.2006 р. за №3352021 за типом змін : зміна обтяження, за №12449741 від 27.04.2012 року

Задовольняючи вказані вимоги, суд виходив з того, що ОСОБА_1 набула право власності на квартиру в той час, коли не існувало жодних зареєстрованих заборон на її відчуження, а тому її право власності підлягає захисту, шляхом вилучення запису про заборону відчуження, який був внесений 27 квітня 2012 року.

Колегія суддів, з таким висновком погодитись не може, з огяду на вищевикладене обгрунтування, щодо дійсності договору іпотеки 2006 року, відсутність підстав вважати, що іпотека припинилась, внаслідок виконання зобов`язання, а відповідно відсутні підстави для скасування запису про заборону відчуження, внесену на підставі договору іпотеки № 3731 від 19 червня 2006 року.

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 267 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2021 року в справі № 638/12564/17 (провадження № 61-13821св20) вказано, що «аналіз статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України дає підстави для висновку, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за договором позики і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за договором позики і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Сплив позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє іпотеку; іпотека за договором іпотеки № PCL-007/511/2006/1 від 19 червня 2006 року не припинилась. За таких обставин, судове рішення в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про усунення перешкод у здійсненні права власності, слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи основний позов, суд також виходив з того, що дії приватного нотаріуса Гнідюка О.Б., щодо виключення запису про заборону відчуження не визнавались неправомірними та такий запис про вилучення не скасовувався у встановленому законом порядку, лише 27 квітня 2012 року за реєстраційним №12449827 приватним нотаріусом Бондар І.М. повторно внесено до Державного реєстру іпотек обтяження квартири за Договором іпотеки № РСL-007/511/2006 від 19.06.2006р.

Вирішуючи спір, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, зроблені в постанові від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18, предметом розгляду в якій були аналогічні вимоги, заявлені про звернення стягнення на предмет іпотеки за тим же кредитним договором та скасування запису про заборону відчуження, як і в даній справі.

Відмінність в цих справах, полягає лише в тому, що предметом іпотеки, за тим же кредитним договором було окрім спірної квартири також і інше майно, на яке так само був вилучений запис про заборону відчуження за заявою неуповноваженої особи і в цей період іпотечне майно було продано.

Верховний Суд у вищезазначеній справі з аналогічними позовними вимогами, та аналогічними обставинами, незважаючи на те, що дії приватного нотаріуса, щодо виключення запису про заборону відчуження не визнавались неправомірними, дійшов висновку про неможливість задоволення позову в частині скасування реєстраційного запису про заборону відчуження майна, внесеного на підставі договору іпотеки за 2006 рік, з огляду на те, що іпотека не припинилась, зобов`язання не виконані і договір іпотеки та кредитний договір недійнсими не визнавались, а тому іпотека є дійсною і заборона на відчуження такого майна не може бути виключена з реєстру.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення ухвалене частково без додержання норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встанволеним обставинам справи.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково; оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки змінити, виклавши його мотивувальні частини в редакції цієї постанови, а в іншій частині залишити без змін; а в частині задоволення позовної вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження запису щодо квартири на підставі договору іпотеки слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення в частині інших позовних вимог, які були предметом розгляду, не оскаржено.

Оскільки в задоволенні і основного і зустрічного позову, за результатами апеляційного розгляду відмовляється, то понесені сторонами судові витрати в суді першої інстанції , покладаються на кожного з них і другою стороною не відшкодовуються.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропрційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що апеляційна скарга ТОВ "ОТП Факторинг" в частині основого позову задовольняється і в його задоволенні відмовляється в повному обсязі, ОСОБА_1 зобовязана відшкодувати судовий збір за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Гнідюк Олександр Борисович, Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Акціонерне товариство «ОТП Банк» про звернення стягнення на іпотечне майно змінити, викласти мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в частині вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запису щодо квартири АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору іпотеки № 3731 від 19.06.2006 р. за №3352021 від 19.06.2206 року за типом змін: зміна обтяження за №12449741 від 27.04.2012 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволені таких позовних вимог.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в частині вимог про визнання права власності залишити без змін.

Розподіл судових витрат, здійснений рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року, змінити.

Судові витрати понесені товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

Судові витрати понесені ОСОБА_1 покласти на ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 2797 (дві тисячі сімсот дев`яносто сім) гривень 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач-1 - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач-2 - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (місцезнаходження за адресою: 01033, м.Київ, вул.Жилянська, буд.43; );

Відповідач-3 - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місцезнаходження за адресою: 03680, м.Київ, вул.Фізкультурна, 28-Д; ).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.

Судді: О.В. Желепа

В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик