Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 384/38/21

№пр. 2/384/58/2021

20 вересня 2021 року смт. Вільшанка

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді Сорокіної О.О.,

з участю секретаря судового засідання Рябова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Вільшанка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Самойленка Петра Миколайовича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

Адвокат Самойленко Петро Миколайович звернувся до суду в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 111334642 від 13.03.2020, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Renault Logan» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

03 квітня 2020 року о 10 годині 39 хвилин в м.Одесі на перехресті вул. Польська та вул. Буніна мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Logan» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_5 .

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » та травмований водій ОСОБА_4 , також пошкоджено транспортний засіб «Mazda 6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 » що підтверджується постановами Приморського районного суду міста Одеси по справі № 522/7474/20 від 30 червня 2020 року.

Відповідно до постанов Приморського районного суду міста Одеси по справі № 522/7474/20 від 30 червня 2020 року (провадження №3/522/4721/20, №3/522/4718/20), водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

Окрім того, згідно з постановою Приморського районного суду міста Одеси по справі № 522/7474/20 від 30 червня 2020 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 03.04.2020 року о 10 годині 39 хвилин, керуючи автомобілем «Renault Logan», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », в м. Одесі на перехресті вул. Польська та вул. Буніна став учасником ДТП та, у порушення п. 2.10а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, залишив місце ДТП, до якої був причетний. Особу встановлено 01.05.2020 року.

Суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушень передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

Факт ДТП 03.04.2020 року був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховими актами №2028069-1 від 27.04.2020 року, №2026229-1 від 06.05.2020 року, №2026228-1 від 15.05.2020 року.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування наземного транспорту, на підставі страхового акту, співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілих осіб у загальній сумі 91 760, 59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. У свою чергу страхувальником транспортного засобу «Renault Logan» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » є ОСОБА_3 . Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 27.04.2020 року.

На підставі викладеного просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача завдані збитки у порядку регресу у розмірі 91 760 грн. 59 коп., витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 917 грн. 61 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 22 848 грн. 80 коп.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2021 року позовну заяву адвоката Самойленка Петра Миколайовича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу, залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2021 року у зазначеній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 07 травня 2021 року.

07 травня 2021 року підготовче засідання відкладено на 03 червня 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 липня 2021 року.

01 липня 2021 року розгляд справи відкладено на 17 серпня 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

17 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 20 вересня 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце повідомлені своєчасно та належним чином. Про причини неявки до суду не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Курченко В.М. в судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що майнова шкода відшкодовується винною особою, яка керувала транспортним засобом на законних підставах, тим, хто безпосередньо її завдав, а тому ОСОБА_3 не є стороною цивільних правовідносин щодо відшкодування шкоди в порядку регресу.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків.

03 квітня 2020 року о 10 год. 39 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем RENAULT LOGAN, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одесі на перехресті вул. Польська та вул. Буніна під час руху проїзною частиною вул. Буніна на перехресті з вул. Польська, здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем HONDA CIVIC, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та з автомобілем MAZDA 6, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 .

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року у справі №522/7474/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за вказаних вище обставин.

Крім цього, 03 квітня 2020 року о 10 год. 39 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем RENAULT LOGAN, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одесі на перехресті вул. Польська та вул. Буніна став учасником ДТП та залишив місце ДТП, до якої був причетний.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року у справі №522/7474/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, за вказаних вище обставин. Власником транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , що підтверджується копією відповіді від НПУ щодо ДТП №763032, який має право керування вказаним транспортним засобом (а.с 43-45). Відповідно до витягів з централізованої бази даних МТСБУ, за полісом № ЕР 111334642 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ПРАТ СК «ВУСО». Поліс станом на 03 квітня 2020 року є діючим (а.с. 5-7). Потерпілі від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» із заявами про виплату страхового відшкодування (а.с. 12, 27). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником автомобіля Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_5 (а.с. 15). Розмір матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП 03 квітня 2020 року складає 111 425 грн. 09 коп., що підтверджується копією звіту №04-009 спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої в результаті пошкодження автомобіля Mazda 6 від 22 квітня 2020 року (а.с. 17-22). Відповідно до копії заяви про узгодження розміру страхового відшкодування від 28 квітня 2020 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 узгоджено суму страхового відшкодування у розмірі 70 000 грн. по страховому випадку (ДТП), що трапився 03 квітня 2020 року (а.с. 13). ПрАТ «СК «ВУСО» визнала ДТП від 03.04.2020 страховим випадком та здійснила страхове відшкодування ОСОБА_5 в розмірі 70 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією страхового акта №2026229-1 від 06 травня 2020 року (а.с.11) та копією платіжного доручення №12390 від 06 травня 2020 року (а.с. 40). Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , власником автомобіля HONDA CIVIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (а.с. 30). Відповідно до ремонтної калькуляції №2026228 від 23 квітня 2020 року, вартість ремонту автомобіля HONDA CIVIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ПДВ складає 47 039 грн. 90 коп. (а.с. 32). Згідно з копією заяви про узгодження розміру страхового відшкодування від 29 квітня 2020 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 узгоджено суму страхового відшкодування у розмірі 15 950 грн. 99 коп.по страховому випадку (ДТП), що трапився 03 квітня 2020 року (а.с. 13). ПрАТ «СК «ВУСО» визнала ДТП від 03.04.2020 страховим випадком та здійснила страхове відшкодування в розмірі 15 950 грн. 99 коп., що підтверджується копією страхового акта №2026228-1 від 15 травня 2020 року (а.с.26) та копією платіжного доручення №13107 від 15 травня 2020 року (а.с. 41). Крім цього, за заявою ОСОБА_4 на виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану життю та здоров`ю від 21 квітня 2020 року (а.с. 35) останньому ПрАТ «СК «ВУСО» здійснено страхове відшкодування у розмірі 5 809 грн. 60 коп., що підтверджується копією платіжного доручення №11527 від 27 квітня 2020 року (а.с.42).

17 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги №17/11/2020, відповідно до п. 2 якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників згідно з додатком 1 до договору (а.с.46-47).

Відповідно до додатку №1 до договору №17/11/2020 про відступлення права вимоги, серед переліку боржників є ОСОБА_2 , залишок суми боргу 91 760 грн. 59 коп. (а.с. 48).

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за видами діяльності, зокрема: діяльність у сфері права, діяльність агентств зі стягування платежів і бюро кредитних історій (а.с. 50).

27 листопада 2020 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлено повідомлення про відступлення права вимоги №2026229-1 (а.с. 51).

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 вказаного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

За змістом ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування» згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами статті 1194 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно з частиною першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Відповідно до полісу №ЕР 111334642, страхувальником щодо транспортного засобу RENAULT LOGAN, державний номер НОМЕР_1 , виступив ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивач визначив його співвідповідачем по справі. Однак, відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при ДТП страхується цивільна відповідальність власника або інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Так, згідно із пунктом 2.2 статті 2 ПДР власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. З огляду на викладене суд доходить висновку, що в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 на правовій підставі володів транспортним засобом та визнаний винним у вчиненні ДТП, а тому саме він несе відповідальність за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до позивача ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 суми страхового відшкодування. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В установленому законом порядку договір про відступлення права вимоги №17/11/2020, укладений 17 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 недійсним не визнаний та презумпція правомірності якого відповідачем не спростована. Поряд з цим суд вважає, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідача ОСОБА_3 завданої шкоди в порядку регресу у розмірі 91 760 грн. 59 коп. на користь позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України особа має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, тоді як вину ОСОБА_3 встановлено не було, тому позовні вимоги до ОСОБА_3 є безпідставними і у задоволенні позову до нього слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача грошових коштів в розмірі 91 760 грн. 59 коп.

Щодо вимог про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 917 грн. 61 коп. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Поряд з цим, у позовній заяві представник позивача адвокат Самойленко П.М. просив стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 22 848 грн. 80 коп.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»;

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 7, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, на підтвердження здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів: 1) договір №07 про надання правової (правничої) допомоги від 08 вересня 2020 року, розділом 4 якого встановлено вартість послуг у розмірі 2 197 грн. за 1 годину роботи адвоката; 2) додаткова угода №4 з актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №07 від 08.09.2020 року, складеної 25 січня 2021 року, у якій зазначено перелік виконаної адвокатом роботи та її вартість у розмірі 22 848,80 грн.; 3) копію посвідчення адвоката Самойленка П.М. №КВ6314 від 24 січня 2019 року; 4) копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Самойленка Петра Миколайовича №КВ6314 від 24 січня 2019 року; 5) ордер серії КС №648584 від 25 січня 2021 року про надання правової допомоги ФОП ОСОБА_1 адвокатом Самойленком П.М. 6) копію квитанції №8116-7РТТ-501Р-2КТ8 від 02 березня 2021 року про сплату послуг відповідно до додаткової угоди №4 з актом приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №07 від 08.09.2020 року у розмірі 22 863 грн. 81 коп. (а.с. 113). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані відповідні письмові докази, а тому суд доходить переконливого висновку про те, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 848 грн. 80 коп.. Зазначений вище розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, а тому суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 . На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов адвоката Самойленка Петра Миколайовича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі 91 760 (дев`яносто одна тисяча сімсот шістдесят) грн. 59 коп.

У задоволенні позовних вимог Самойленка Петра Миколайовича , який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків у порядку регресу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , судовий збір сплачений при подачі позовної заяви до суду у розмірі 917 (дев`ятсот сімнадцять) грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 22 848 (двадцять дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вільшанський районний суд Кіровоградської області.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , юридична адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 30 вересня 2021 року.

Суддя О.О. Сорокіна