ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1484/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2000/19 Категорія: 305000000 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державна казначейська служба України,

третя особа Прокуратура Черкаської області,

особи, що подали апеляційні скарги: заступник Черкаської обласної прокуратури Чустрак Д.В.;

представник Державної казначейської служби України Ярош С.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 травня 2021 року у складі судді Морозова В.В.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 лютого 2013 року наказом ГУ МВС України в Черкаській області № 39/о/с його призначено начальником сектору карного розшуку Уманського РВ УМВС України.

7 березня 2013 року старший слідчий СВ Уманського МВ УМВС України, майор міліції Ващенко М.О., прийняв заяву про вчинення кримінального правопорушення від громадянина ОСОБА_2 , щодо отримання останнім тілесних ушкоджень від працівників міліції Уманського РВ УМВС України в Черкаській області.

8 березня 2013 року вищевказані відомості прокуратурою м. Умані Черкаської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

25 березня 2013 року старшим слідчим прокуратури м. Умані Грущинським О.О. повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України в рамках кримінального провадження № 0000015 від 8 березня 2013 року.

4 квітня 2013 року старшим слідчим прокуратури м. Умані Грущинським О.О. до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, № 0000018. Відповідно до фабули - начальник СКР Уманського РВ УМВС України в Черкаській області Драчевський М.А. 7 березня 2013 року, в період часу з 14 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв., застосував катування до громадянина ОСОБА_3 , з метою отримання від нього визнання у вчиненні злочину, якого той не вчиняв.

4 квітня 2013 року вищевказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження під № 0000015 та повідомлено ОСОБА_1 про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 365 КК України в рамках даного кримінального провадження.

9 квітня 2013 року застосовано щодо позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів в Черкаському слідчому ізоляторі, тобто з 9 квітня 2013 року по 7 червня 2013 року.

4 червня 2013 року ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання захисника Біловчука І.С. про зміну міри запобіжного заходу та застосовано щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави в сумі 91760,00 грн.

6 червня 2013 року ОСОБА_1 був звільнений з Черкаського слідчого ізолятора.

7 червня 2013 року ОСОБА_1 був госпіталізований до Уманської міської лікарні з діагнозом гіпертонічний криз, який був встановлений під час лікування в умовах перебування під вартою. Необхідність термінового лікування викликана істотним погіршенням стану здоров`я, в зв`язку зі стресом, отриманим від незаконних дій прокуратури Черкаської області. В подальшому систематично лікувався в закладах охорони здоров`я з тим же діагнозом.

12 червня 2013 року ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 було відсторонено від посади начальника сектору карного розшуку Уманського РВ УМВС України в Черкаській області, строком на два місяці.

5 червня 2015 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні і виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведенням його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.

17 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року залишено без змін.

23 червня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року залишено без змін.

Позивач розраховує строк свого перебування під слідством з дня внесення відомостей до ЄРДР 08 березня 2013 року до набрання законної сили виправдувального вироку у справі - 17 грудня 2015 року, тобто 32 місяці 24 дні. Строк перебування під вартою з 9 квітня 2013 року по 6 червня 2013 року - 1 місяць 28 днів.

У зв`язку із незаконним кримінальним переслідуванням, він зазнав моральних страждань, які полягали у тому, що у зв`язку із відстороненням його від посади йому було заборонено спілкуватися зі свідками по справі, якими були всі його колеги, які почали уникати будь-яких розмов, від чого йому у колективі стало неможливо працювати як раніше. Після обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, знайомі та друзі припинили будь-яке спілкування з ним.

Сильне душевне страждання переніс після масової публікації в мережі Інтернет відомостей щодо кримінального провадження, яке розслідується відносно нього.

Через незаконне кримінальне переслідування він переніс душевні страждання, адже відносини із колегами на роботі, друзями та в сім`ї різко погіршилися. Він був відсторонений від роботи, що призвело до порушення конституційного права на працю та позбавлений можливості заробляти кошти для утримання родини, був змушений себе захищати в судах щоб довести свою невинуватість в інкримінованих злочинах органом досудового розслідування. В зв`язку з цим, перестав приділяти увагу сім`ї та вихованню дитини, що порушило усталені життєві зв`язки та викликало душевні хвилювання, психологічну напругу та як наслідок спричиняло моральну шкоду.

ОСОБА_1 з дружиною виховують спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Допомогти дружині відвести до садочка сина та забрати назад чоловік не міг, а тому дружина змушена була просити допомогу у знайомих небайдужих людей. Син постійно запитував де тато і постійно плакав, адже мама не могла пояснити, що тато в місцях тимчасового позбавлення волі. Крім того, дружина змушена була постійно приїздити на побачення до чоловіка та передавати речі першої необхідності, продукти харчування, в той час як з дитиною не було кого залишити і остання мала просити родичів їздити разом з дитиною. Дружина постійно відвідувала всі судові засідання, а тому дане кримінальне переслідування, призвело до моральних страждань не лише самого позивача, а і його дружини, що призвело до зміни звичайного (сталого) способу життя та понесення фінансових затрат із сімейного бюджету у вигляді внесення застави в розмірі 91 760 гривень.

Також, вказує, що в результаті кримінального переслідування та перебування під вартою був позбавлений повноцінного життя, спілкування з рідними, знайомими, позбавлений права працювати та займатися вихованням дитини. Він жив в страху, в почутті образи і душевного болю, дуже хвилювався за свою долю, адже у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і неможливості проживати разом із сім`єю, позбавило б можливості будувати власне життя, робити кар`єру. Змінився звичайний життєвий уклад. В результаті цього ОСОБА_1 увесь час змушений був перебувати у стані психологічного напруження і стресу (душевного хвилювання).

Незаконне кримінальне переслідування викликало погіршення стану його здоров`я, з`явилися захворювання серцево-судинної та нервової системи. За час перебування під вартою йому неодноразово надавалася невідкладна медична допомога. 10 квітня 2013 року лікарями бригади швидкої медичної допомоги встановлено попередній діагноз - «гіпертензивний криз» та «нестабільна стенокардія», ОСОБА_1 був госпіталізований до лікувального закладу з 10 квітня 2013 року по 24 квітня 2013 року.

Крім того, 24 лютого 2014 року, 30 квітня 2015 року та 5 лютого 2015 року звертався за медичною допомогою та лікувався в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Уманської районної ради амбулаторія загальної практики та сімейної медицини с. Дмитрушки Уманського району».

З 14 листопад 2017 року по 24 листопада 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Уманська міська лікарня». Також, з 10 грудня 2018 року по 19 грудня 2018 року лікувався на денному стаціонарі.

Враховуючи вищевказані обставити, просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 1 502 280 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Сягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 26 721, 61 грн. відшкодування матеріальної шкоди (інфляційні втрати за період з 5 червня 2013 року по 13 лютого 2015 року від суми застави 91 760 грн.).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з рахунків Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 702 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 6537,60 грн. витрат, понесених на проведення судової психологічної експертизи. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що справедливим та достатнім є розмір відшкодування моральної шкоди - трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, що становить 702 000,000 грн. (18000,00 х 39=702000,000 грн.). Зазначений розмір завданої моральної шкоди відповідає вимогам ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду". Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначив залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля для відновлення попереднього стану. Щодо суми в розмірі 1502280,00 грн., якою позивач оцінює завдану йому моральну шкоду, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не надав суду доказів завдання йому моральної шкоди саме в такому розмірі.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення 26721,61 грн. інфляційних витрат, понесених внаслідок внесення застави, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем не виникало договірних зобов`язань, а ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», норми КПК України не передбачають повернення інфляційних втрат за внесення застави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державною казначейською службою України подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, скаржник просив його скасувати та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги вказувано, що Державна казначейська служба України жодних прав та законних інтересів позивача не порушувала, та не могла, відповідно до свої повноважень, проводити кримінальне переслідування стосовно позивача і, відповідно, не може бути єдиним відповідачем у даній справі, що є підставою для відмови в позові.

Позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження наявності причинно наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Свідчення позивача та його дружини не можуть вважатися об`єктивними, оскільки вони є заінтересованими особами.

Судом першої інстанції не враховано норми Закону України № 266/94-ВР, оскільки розмір морального відшкодування необґрунтовано завищено. Скаржник вважає, що моральна шкода, що підлягає до відшкодування позивачу становить 192 000 грн. (6000грн. х 32 місяці = 192 000 грн.).

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Черкаською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, скаржник просив його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги вказано, що розмір відшкодування шкоди, визначений судом є завищеним та не вмотивованим, а обґрунтованим розмір компенсації моральної шкоди ОСОБА_1 є 196 600 грн. ( 32 міс. 23 дні х 6000 грн. = 196 600 грн.).

Вказує, що Державна казначейська служба України не може бути єдиним відповідачем у даній справі, оскільки ця установа відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету, а іншого відповідача позивачем помилково не визначено та у ході розгляду даної справи судом не залучено.

16 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому посилаючись, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Також, 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Черкаської обласної прокуратури, в якому вказував, що скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Черкаської обласної прокуратури підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно витягу з наказу Управління МВС України у Черкаській області від 12 лютого 2013 року № 39 о/с, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 призначено начальником сектору карного розшуку Уманського РВ УМВС з 12 лютого 2013 року, звільнивши з посади старшого оперуповноваженого СКР цього ж відділу (т.1 а.с.58).

7 березня 2013 року ст. слідчим СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області був складений протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від громадянина ОСОБА_3 (т. 1 а.с.59). Відомості про кримінальне правопорушення занесено до ЄРДР 8 березня 2013 року (т.1 а.с.61).

Згідно повідомлення від 11 березня 2013 року старшим слідчим прокуратури м. Умань 8 березня 2013 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000015, згідно зави ОСОБА_3 (т.1 а.с.60).

25 березня 2013 року старшим слідчим прокуратури м. Умані Грущинським О.О. прийнято постанову про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 оголошено про підозру у перевищенні службових повноважень, яке супроводжувалось насильством, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т.1 а.с.91).

4 квітня 2013 року старшим слідчим прокуратури м. Умані Грущинським О.О. прийнято постанову про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 оголошено про підозру у перевищенні влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян і державним інтересам, які супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, тобто злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, також у катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій, з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього визнання, тобто злочину передбаченого ч.1 ст. 127 КК України (т.1 а.с. 103-106).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 9 квітня 2013 року застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в СІЗО № 30 м. Черкаси. Строк тримання під вартою обчислюється з 9 квітня 2013 року по 7 червня 2013 року (т.1а.с.115-119).

11 квітня 2013 року на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 8 квітня 2013 року був проведений обшук за місцем роботи ОСОБА_1 (т.1 а.с.120-128).

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 квітня 2013 року ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 9 квітня 2013 року щодо застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишено без змін (т.1 а.с.148-149).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 4 червня 2013 року змінено міру запобіжного заходу та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави в сумі 91760,00 грн. (т. 1 а.с.168-170).

6 червня 2013 року ОСОБА_1 був звільнений з СІЗО відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 4 червня 2013 року, що підтверджується довідкою про звільнення (т.1 а.с.171, 234).

Згідно квитанції від 5 червня 2013 року розмір застави в сумі 91760,00 грн. був перерахований до ТУ ДСАУ в Черкаській області (т.1 а.с.35).

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 червня 2013 року, ОСОБА_1 відсторонено від посади строком на 2 місяці (т.1 а.с.176-178).

5 червня 2015 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, і виправдано за ч. 2 ст. 365 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення (т.2 а.с. 18-28).

17 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року та ухвалу Уманського міськрайонного суду від 05 червня 2015 року про визнання доказів недопустимими залишено без змін (т.2 а.с.37-44).

Згідно довідки АТ Ощадбанк від 11 травня 2019 року на ім`я ОСОБА_6 24 листопада 2014 року було відкрито картковий рахунок, на який 13 лютого 2015 року зараховано кошти у сумі 91760,00 грн. з призначенням платежу «зарахування на картрахунок судові повернення» (т.1 а.с. 36).

23 червня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 грудня 2015 року залишено без змін (т.2. а.с.45 -51).

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 21 травня 2011 року уклав шлюб з ОСОБА_7 (т.1 а.с. 297). Від даного шлюбу у них народився син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 196).

У службовій характеристиці, наданій Уманським РВ УМВС України у Черкаській області, зазначено, що ОСОБА_1 за період роботи отримав 8 заохочень, дисциплінарних стягнень немає, зарекомендував себе з позитивної сторони, сумлінно відноситься до виконання своїх функціональний обов`язків, працелюбивий та дисциплінований. Під час виконання службових обов`язків добре володіє та керується чинними нормативно-правовими актами, які регламентують оперативно-розшукову діяльність. Постійно працює над підвищенням своєї професійної майстерності, недоліки в роботі намагається усувати та в подальшому їх не допускати. В зверненнях із громадянами ввічливий і тактовний. По характеру врівноважений та наполегливий. На критику реагує належним чином, в побуті веде скромний спосіб життя. Фізично розвинений, табельною вогнепальною зброєю та прийомами самозахисту володіє добре. Здатний переносити психофізичні навантаження та труднощі в службі (т.1 а.с.195).

Згідно довідки-характеристики від 08 квітня 2013 року № 281, яку видано виконкомом Громівською сільською радою Уманського району Черкаської області, вбачається, що за час проживання у с. Громи ОСОБА_1 характеризується позитивно, у громадських місцях веде себе добре, шкідливих звичок не має, є людиною законослухняною і добропорядною. Завжди бере активну участь у громадському житті села. Проживає разом із сином та дружиною, яка перебуває у декретній відпустці. Скарг у сільську раду не надходило (т.1 а.с. 194).

Приписами ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.

Так, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2, 6, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом є ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури ісуду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).

Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Так як ОСОБА_1 , перебував у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, відносно нього обиралася міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за результатами розгляду даного кримінального провадження його було виправдано судом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції стосовно застосування періоду, коли особа перебувала під слідством та судом, а саме 39 місяців та у застосуванні трьохкратного розміру мінімальної заробітної плати відшкодування моральної шкоди за кожен місяць, виходячи із наступного.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду за період перебування його під слідством та судом за 32 місяці та 24 дні.

З визначенням даного періоду погоджується й колегія суддів, оскільки він визначається з моменту повідомлення особі про підозру та до моменту набрання виправдувального вироку законної сили.

Однак, як вбачається з рішення суду першої інстанції, при розрахунку періоду коли позивач перебував під слідством та судом, суд виходив не з 32 місяців та 24 днів, як просив позивач, а з 39 місяців, тобто, визначаючи період з 25 березня 2013 року по 23 червня 2016 року (23 червня 2016 року ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно визначення такого строку в 39 місяців, оскільки моментом набрання виправдувального вироку законної сили, в даному випадку, є 17 грудня 2015 року, тобто прийняття ухвали Апеляційним судом Черкаської області, якою виправдувальний вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 5 червня 2015 року був залишений без змін, так як ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили у момент її прийняття.

Встановлено, що ОСОБА_1 було оголошено підозру у вчинені кримінального правопорушення 25 березня 2013 року, а виправдувальний вирок відносно нього набрав законної сили 17 грудня 2015 року, отже він перебував під слідством та судом 32 місяці та 24 дні.

Стосовно застосування судом трьохкратного розміру мінімальної заробітної плати при розрахунку відшкодування моральної шкоди за кожен місяць, колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір шкоди, вірно виходив з розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2021 року, яка становить 6000 грн.

Визначений ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди ( не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом) є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року, справа №236/893/17).

Таким чином, законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи вищевикладене, у розумінні ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" у суду є право застосувати й більший розмір відшкодування, ніж мінімально визначений.

При цьому, застосований судом першої інстанції трьохкратний розмір мінімальної заробітної плати, колегія суддів вважає завищеним та виходить із доцільності його застосування в двохкратному розмірі, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, враховуючи наступні обставини.

Зазначений розмір завданої моральної шкоди відповідає вимогам ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду". Розмір відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції визначив залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, зокрема, враховано стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля для відновлення попереднього стану, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади строком на 2 місяці, погіршення відносин з колегами, друзями та ненаданні належної уваги для виховання сина. Крім того, враховано, що факт відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 був опублікований в мережі інтернет та виставлено на загал.

На підтвердження незадовільного стану здоров`я ОСОБА_1 були подані наступні докази.

З листа завідувача сектору медичного забезпечення УМВС України в Черкаській області від 8 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку з проходженням щорічного медичного огляду особового складу ОСОБА_9 . УМВС від 20 травня 2012 року визнаний здоровим. Також, 27 листопада 2012 року позивач проходив медичний огляд, де було поставлено діагноз: простий міопічний остегматизм лівого ока. Придатний до військової служби (т.1 а.с. 166).

З листа начальника СІЗО від 3 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку в медичній частині Черкаського СІЗО з приводу гіпертонічної хвороби 1ст., НЦД по змішаному типу, хронічного холециститу, СКХ. 3 червня 2013 року був оглянутий терапевтом медичної частини та призначено лікування (т. 1 а.с.165).

Відповідно до листа головного лікаря КП «Уманська міська лікарня» Мироненка В.І. від 30 травня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Уманська міська лікарня» з 10 по 24 квітня 2013 року, з діагнозом: гіпертонічна хвороба 1ст., неускладнений церебральний криз від 10 квітня 2013 року, пролапс мітрального клапану 1ст., СН 1ст. НСД по змішаному типу (т.1 а.с. 235).

В матеріалах справи містяться сигнальні листи швидкої допомоги для дільничного лікаря № 9005, 10229, 14109, 14120 про виклики лікаря для ОСОБА_1 10 квітня 2013 року, 23 квітня 2013 року та два виклики 7 червня 2013 року (т.1 а.с.236-239).

З довідки КП Уманської міської лікарні від 14 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 з 7 червня 2013 року по 13 червня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні (т.1 а.с.240 241).

Згідно наданої медичної документації ОСОБА_1 перебував на лікуванні у наступні періоди: з 10.04.2013 року по 24.04.2013 року. Діагноз гіпертонічна хвороба 1 ст., неускладнений церебральний криз від 10 квітня 2013 року, пролапс мітрального клапану 1 ст., СН 1 ст., НЦД по змішаному типу. Хронічний холецистит з гіпомоторним синдромом. Сечокам`яна хвороба (т.2 а.с. 7 зворот); з 07.06.2013 року по 13.06.2013 року у кардіологічному відділенні з діагнозом гіпертонічна хвороба 1 ст. (довідка КП Уманська міська лікарня від 14 червня 2013 року № 816 ) (т.2 а.с.9, 54); з 14.11.2017 року по 24.11.2017 року у неврологічному відділенні, діагноз: остеохондроз поперекового відділу хребта, ускладнений екструзією міжхребцевих дисків л4-л5 (МРТ 25.09.2017). Стійкий виражений лівобічний Л5 корінцевий больовий комплексний синдром (довідка КНП Уманська міська лікарня від 14 червня 2019 року № 355); з 07.04.2015 року по 17.04.2015 року у кардіологічному відділенні з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2 ст., 3 ступ. кризовий перебіг, неускладнений церебральний криз (07.05.2015 р.), гіпертензивне серце, СН 1. (довідка КНП Уманська міська лікарня від 14 червня 2019 року № 355); з 10.12.2018 року по 19.12.18 року лікування у денному стаціонарі з приводу гіпертонічна хвороба 2 ст., 3 ступ. кризовий перебіг, неускладнений церебральний криз (довідка КНП Уманська міська лікарня від 14 червня 2019 р. № 355) (т.2 а.с.54).

Згідно листа завідувача амбулаторії загальної практики та сімейної медицини с. Дмитрушки від 31 травня 2019 року ОСОБА_1 звертався до даного медичного закладу за медичною допомогою 24 лютого 2014 року, 30 квітня 2014 року та 5 лютого 2015 року ( т.2 а.с. 60).

Також в матеріалах справи міститься висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 19 березня 2021року з якого вбачається, що ситуація, яка пов`язана із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним взяттям і триманням під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, для ОСОБА_1 дійсно була психотравмуючою. З психологічної точки зору ОСОБА_1 було нанесено моральну шкоду (т.3 а.с.51-54).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за доцільне змінити рішення суду в частині визначення періоду перебування ОСОБА_1 під слідством чи судом з 39 місяців на 32 місяці 24 дні та суми, що підлягає до стягнення на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди з 702 000 грн. до 393 600 грн. із застосуванням двохкратного розміру мінімальної заробітної плати ( 32м.24 дн. х 12000 = 393 600 грн.).

Щодо суми в розмірі 1502280,00 грн., якою позивач оцінює завдану йому моральну шкоду, то суд прийшов до висновку, що позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди саме в такому розмірі, а тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 26721,61 грн. інфляційних витрат, понесених внаслідок внесення застави, оскільки між позивачем та відповідачем не виникало договірних зобов`язань, та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачає повернення інфляційних втрат за внесення застави.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржників стосовно того, що Державна казначейська служба України не може бути єдиним відповідачем у даній справі, що є підставою для відмови в позові, виходячи із наступного.

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 1, підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів та здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).

Рішенням суду першої інстанції стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача.

Таким чином, залучення Черкаську обласну прокуратуру третьою особою, а не відповідачем у справі не є підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позову з цих підстав (постанова Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі 212/4359/18).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи Державної казначейської служби України стосовно того, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження наявності причинно - наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Перебування в якості обвинуваченого при досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, а тим більше застосування до особи такого запобіжного заходу як тримання під вартою та відсторонення від роботи спричиняє в особи суттєві моральні страждання та визначальним чином впливає на її життєвий устрій. Тобто, сам факт перебування під слідством та судом особи, яку виправдано у відповідному кримінальному провадженні, свідчить про наявність у неї права на відшкодування моральної шкоди, визначеного законом ст.ст.1, 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», незалежно від оцінки правомірності дій органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 травня 2021 року шляхом зменшення розміру морального відшкодування, що підлягає до стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 з 702 000 грн. до 393 600 грн., із врахуванням двохкратного розміру заробітної плати та з врахуванням періоду перебування ОСОБА_1 під слідством та судом - 32 місяці 24 дні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно здійснити розподіл судових витрат, які були понесені при поданні апеляційних скарг.

Враховуючи, що позивач є особою, яка звільнена від сплати судового збору при розгляді справ даної категорії, судові витрати, які були понесені Черкаською обласною прокуратурою при подані апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме в сумі 4622, 67 грн. (702 000,00 грн. сума, що задоволена судом першої інстанції, 7020,00 грн. 1 %; 10530 грн. 150%, що підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги; апеляційна скарга задоволена судом апеляційної інстанції на 43,9%; 4622, 67 грн. 43,9 % судових витрат які були понесені скаржником при поданні апеляційної скарги і підлягають до компенсації). Також, з Державної казначейської служби України необхідно в дохід держави достягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3602, 31 грн. (702 000,00 грн. сума, що задоволена судом першої інстанції, 7020,00 грн. 1 %; 10530, грн. 150% що підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги; скаржником сплачено судовий збір в розмірі 2305, 02 грн., тобто не в повному обсязі.; апеляційна скарга задоволена судом апеляційної інстанції на 43,9%; 4622, 67 грн. 43,9 % ; 10530, 00грн. - 2305, 02 грн. (вже сплачений судовий збір) - 4622, 67 грн. 43,9 % = 36020,32 грн. - сума недоплати судового збору при поданні апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 травня 2021 року справі змінити.

Зменшити визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає до стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з рахунків Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 з 702 000 грн. до 393 600 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Черкаській обласній прокуратурі судові витрати в розмірі 4622,67 грн. за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3602, 31 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2021 року.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова