Провадження № 2/638/40/21
УХВАЛА

іменем України

29 вересня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретарки Овчаренко К.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

Від позивача у судовому засіданні 22 липня,14 вересня та 29 вересня 2021 року надійшли письмові пояснення, де заявлено про недовіру судді Штих Т.В. при розгляді вказаної цивільної справи

Відповідно до ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді ( недовіру) вирішує суд, який розглядає справу.

Підстави відводу, вказані, із заяви позивача затягування розгляду справи по причині неотримання відповіді на звернення позивача до відповідача, надання пріоритету стороні відповідача, не вирішення клопотань, поданих позивачем, надсилання смс- повідомлень з інформацією про час та дату судового розгляду позивачці без її дозволу, керування діями судді представника відповідача, відсутність правової оцінки подачі представником відповідача відзиву. Все це свідчить, як зазначає позивачка, про відсутність безсторонності та об`єктивності судді при розгляді вказаної цивільно справи. Позивачка посилається на міжнародні стандарти безсторонності, Бангалорські принципи поведінки судді, та просить прийняти до відома вказані пояснення.

Позивачка у судовому засіданні вказала, що вказані пояснення є її думками, які вона висловила на папері та бажає, щоб вони містилися у судовій справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином.

Аналізуючи доводи письмових пояснень, суд вважає, що вони містять у своєму змісті заяву про відвід, та виражають недовіру судді Штих Т.В. при розгляді вказаної цивільної справи.

Проте дослідивши матеріали справи, зауважую, що обставини викладені в заяві про відвід, не знайшли свого підтвердження.

Суд констатує, що заяви позиваки про недовіру судді не узгоджується із процесуальною поведінкою сторони позивача. Інших обставин, які б викликали сумнів у неупередженості та об`єктивності судді позивачем не зазначено.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Зазначену позицію Європейського суду підтримала і колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у справі №5-15п12.

Також, у рішеннях «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, не повинен виявляти будь-якої упередженості та особистих переконань керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені.

Суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивачки щодо недовіри судді.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. 40 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про недовіру судді Штих Т.В. при розгляді вказаної вище цивільної справи.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Копію ухвали вручити учасникам справи.

Головуючий: суддя Т.В. Штих.