КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/19664/20

номер провадження: 22-ц/824/11103/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року у складі судді Калініченко О.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є споживачем послуг, які надає АТ КБ «ПриватБанк». Позивач вказувала, що у березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» без попередження заблокувало її банківську картку НОМЕР_1 та банківську картку «Junior» № НОМЕР_2 , видану банком в інтересах її дитини ОСОБА_2 . Зазначала, що на її чергове звернення банком було надано письмову відповідь про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не може продовжити співпрацю, оскільки в ході перевірки надходжень на картку позивачки були виявлені факти зарахувань, що мають шахрайський характер, а також зазначено, що вказане рішення банку може бути змінено після проведення розгляду правоохоронним органами. Вказувала, що на її звернення 17 серпня 2020 року Солом`янське управління поліції в місті Києві у своєму листі повідомило, що ніяких заяв з приводу шахрайських дій не надходило.

Вважала, що наведені вище дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо блокування банківських карток незаконними, оскільки рішення суду про арешт коштів на її рахунок не ухвалювалось, інші передбачені законом підстави для обмеження права на розпорядження грошовими котами, що знаходяться на її рахунках, відсутні. Вказувала, що АТ КБ «ПриватБанк» належним чином не обгрунтувало правомірність блокування карткового рахунку, відкритого на її ім`я та ім`я її дитини та не надало жодних доказів на підтвердження порушень нею вимог законодавства, за наслідками яких було заблоковано карткові рахунки.

Крім того, зазначала, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано душевних страждань, принижено її честь та гідність, порушений нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим їй доводиться докладати значних зусиль для його організації. Вказувала, що вона понад пів року не може оплатити комунальні послуги онлайн та змушена оплачувати їх через касу банку, що займає значний час та додаткові витрати. При цьому, вона не має вільного часу, адже має дитину з інвалідністю, який потребує постійного стороннього догляду, а оплата послуг через касу банку несе додаткову небезпеку, оскільки вона перебувала в скупчені людей, коли існувала небезпека на зараження хворобою COVID-19 та піддати ризику зараження своєї дитини. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань, позивачка оцінила розмір заподіяної їй моральної шкоди у сумі 30 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк»зняти встановлені обмеження на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на поточних рахунках та обслуговуються карткою № НОМЕР_1 та карткою № НОМЕР_2 , шляхом негайного розблокування зазначених карткових рахунків і забезпечити можливість вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштам на цих поточних рахунках. Також позивачка просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь моральну шкоду у розмірі 30 000 грн 00 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами, що знаходяться на платіжних картках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , шляхом розблокування карткових рахунків, відкритих на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк».

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк»на її користь моральну шкоду у розмірі 30 000 грн 00 коп., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені її позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди за їх недоведеністю, оскільки належним чином не врахував, що протиправними діями відповідача їй завдано душевних страждань, принижено її честь та гідність, порушений нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим їй доводиться докладати значних зусиль для його організації. Водночас, суд першої інстанції погодився, що дії банку є незаконними, її права споживача до цього часу не відновлені. Тому враховуючи, що банк протиправно заблокував банківські рахунки, глибину її фізичних та душевних страждань, позбавлення її можливості користуватись банківськими послугами та належними їй коштами, позивачка вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 та представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом належним чином.

Так, позивачка ОСОБА_1 повідомлялась апеляційним судом шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки на зазначену нею особисто адресу місця проживання: АДРЕСА_1 , однак 19 серпня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду повернувся конверт із судовою повісткою з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.100-101).

06 серпня 2021 року апеляційним судом була надіслана судова повістка на офіційну електронну адресу АТ КБ «ПриватБанк»: , яка того ж дня була доставлена на вказану електронну адресу АТ КБ «ПриватБанк»(а.с.96-97).

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи (п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України).

Згідно з п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відтак, приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що сторони у справі повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи належним чином.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Отже, зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи, що учасники справи зобов`язані цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів визнала неявку сторін у справі такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року не оскаржується, а тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», де підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

На виконання умов договору банк відкрив позивачці поточний рахунок НОМЕР_3 , який обслуговується карткою №НОМЕР_1 .

Крім того, в інтересах дитини позивачки - ОСОБА_2 , позивачкою було оформлено банківську картку «Junior»№ НОМЕР_2 .

Судом першої інстанції встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» було заблоковано картки №НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , згідно виписки по рахунку остання платіжна операція відбулась 26 травня 2020 року, залишок коштів на рахунку - 239 грн 59 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність душевних страждань, завданих внаслідок саме дій відповідача щодо заблокування її рахунків. Посилання позивачки щодо її неодноразових звернень до банку та його бездіяльність не підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Обґрунтовуючи вимоги позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн 00 коп., ОСОБА_1 зазначала, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано душевних страждань, принижено честь та гідність, порушений нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим їй доводиться докладати значних зусиль для його організації. Вказувала, що вона понад пів року не може оплатити комунальні послуги онлайн та змушена оплачувати їх через касу банку, що займає значний час та додаткові витрати. При цьому, вона не має вільного часу, оскільки має дитину з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, а оплата послуг через касу банку несе додаткову небезпеку, оскільки вона перебувала в скупчені людей, коли існувала небезпека на зараження хворобою COVID-19 та піддати ризику зараження своєї дитини. Також зазначала, що банком не надано жодного доказу щодо її шахрайських дій, банк не реагує на її звернення та ввів її в оману щодо звернення до правоохоронних органів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачці.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

На підтвердження своїх вимог в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 зазначила лише перелік обставин, які, на її думку, свідчать про заподіяння їй моральної шкоди, однак позивачкою не надано будь-яких доказів у розумінні ст.ст.12, 81 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходила позивачка при визначенні розміру моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду в цій частині відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: