Справа № 643/4053/18
Провадження № 2/643/153/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021

08 вересня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа - Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить визнати недійсним договір (індивідуальний номер замовлення EU-627) від 04.03.2018, укладений між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , застосувавши наслідки недійсності правочину; визнати недійсним положення п.4.1 договору (індивідуальний номер замовлення EU-627) від 04.03.2018, укладений між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ; визнати недійсним кредитний договір від 04.03.2018 №АВНоRX48, укладений між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 та визнати недійсним положення кредитного договору від 04.03.2018 №АВНоRX48, укладений між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 , яким встановлена щомісячна винагорода банку за надання фінансового інструмента.

Вимоги позову мотивує тим, що 04.03.2018 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір, за яким останній є виконавцем, а ОСОБА_2 -замовником. Згідно з п.1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції (виріб) по розцінкам виконавця. Вказаним договором, позивач вважає, що порушені її права як споживача, оскільки, договір укладений із застосуванням по відношенню до позивача нечесної підприємницької практики та договір містить несправедливі умови. При укладанні договору мали місця дії, як введення в оману, що визначають положення п.3 ч.2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, ОСОБА_3 наголошував про наявність знижки, чим створив хибне враження вигідності у позивача, при тому, що знижка, в той час як ціна з урахуванням такої знижки - є вищою за ринкову. Позивач не мала потреби у ПВХ виробах, є пенсіонером та не має фінансової спроможності їх оплатити, вона не зверталася до відповідача. За умови, якщо б вона була обізнана щодо ринкових ціни на аналогічні вироби, позивача не укладала даний договір. Також відповідачем введено в оману позивача стосовно способу розрахунку. Так, договором передбачена сплата завдатку у розстрочку протягом шести місяців, проте, у кредитному договорі з ПАТ «Акцент банк», який укладений позивачем для оплати виробів, визначено, що на рахунок ФОП ОСОБА_3 буде внесена повна сума завдатку. ОСОБА_2 вважала, що оплачуватиме вироби частинами, в той час як насправді проведено повну оплату завдатку. Крім того, позивач вважає, що кредитні договори з ПАТ «Акцент-Банк» укладаються під впливом відповідача, який нав`язує споживачам фінансові послуги с ПАТ «Акцент-Банк». Відповідач ОСОБА_3 отримав завдаток у повному обсязі у сумі 49999грн., грошові кошти перераховано ПАТ «Акцент-Банк» на поточний рахунок ОСОБА_3 , тобто у зв`язку із недійсністю договору, останній зобов`язаний повернути грошові кошти. Позивач в той же час, не отримала вироби за договором, а тому застосування реституції полягає у повернені коштів. Далі, 04.03.2018 для оплати виробів за договором з ОСОБА_3 , позивач уклала договір про споживчий кредит з ПАТ «Акцент-Банк», вибір фінансової установи здійснений не позивачем, а ОСОБА_3 . Згідно з графіком погашення кредиту сума кредиту складає 49999грн., проценти за користування кредитом - 96,83грн., платежі за додаткові та супутні послуги банку, у тому числі інші послуги банку (щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту) всього - 59998,80грн. Встановлення у договорі про споживчий кредит щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту є, на думку, позивача, не законним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вищевикладені обставини та вимоги позову у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

З боку відповідача ОСОБА_3 до суду надійшли письмові пояснення, із змісту яких вбачається, що 04.03.2018 між ним та ОСОБА_2 укладений договір побутового підряду (індивідуальне замовлення EU-627), за умовами якого, п.1.1. позивач доручила, а ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання по організації робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій для ОСОБА_2 , при цьому остання зобов`язалась оплатити та прийняти готові вироби за п.1.2, п.3.1 договору. Вартість виробів склала 59336грн. за п.2.1 договору, завдаток становив 49999грн. за п.2.2. договору, борг до передачі замовлення у власність становить - 9337грн. Позивач ознайомилась з договором та з додатком №1 до договору, де зазначено, що відповідно до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну скло, нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню. ПВХ конструкції, виготовлення на замовлення і під розмір замовника. Позивач отримала відповідні копії документів та підтвердила свою згоду особистими підписами. Одразу після підписання договору, ОСОБА_3 приступив до виконання, а в подальшому у строки, визначені договором, виконав усі свої зобов`язання, однак ОСОБА_2 відмовилися приймати належної якості ПВХ вироби, виготовлені за визначеними нею розмірами. Відповідач вважає, що умови п.4.1 договору, як і договір в цілому, повністю відповідають вимогам законодавства. Думка позивача щодо несправедливості та суперечності положень оспорюваного договору відображає суб`єктивне сприйняття обставин с точки зору боржника, як зацікавленого у мінімізації витрат і не узгоджується з нормами чинного законодавства. В задоволені позову просить відмовити повністю.

Від відповідача ПАТ «Акцент-Банк» надійшли заперечення, із змісту яких вбачається, що позивачем підписано заяву позичальника, паспорт кредиту про умови кредитування А-Банку та сукупну вертітись споживчого кредиту з графіком погашення кредиту. Заяву позивальника разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і тарифами, що розміщені на сайту банку, складають кредитний договір. Позивачем підписано кількість документів, тому неможливо не сумніватися у її словах щодо нерозуміння того факту, що вона підписує кредитний договір. Документи викладені звичним шрифтом, розмір якого дозволяє вільного його читання без додаткових засобів. Доказів, що б підтверджували наявність обставин щодо примушування обманам до підписання вказаних документів не має. В задоволені позовних вимог просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 , його представник в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином сповіщеними про день, час та місце судового розгляду, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за їх відсутністю до суду не надійшло.

Від представника АТ А-Банку надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника.

Представник Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області в судове засідання не з`явився.

Суд вивчивши доводи позивача, його представника, заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, встановлено, що 04.03.2018 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір (індивідуальне замовлення EU-627), за умовами якого, п.1.1. ОСОБА_2 доручила, а ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання по організації робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця.

Відповідно до п.1.2 та п.3.1 ОСОБА_2 зобов`язалась оплатити та прийняти готові вироби.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2., 2.3 договору вартість виробів склала 59336грн. за п.2.1 договору, завдаток становив 49999грн., борг до передачі замовлення у власність становить - 9337грн.

Пунктом 3.2. договору визначено, що після виконання пункту 3.1. виконавець зобов`язуються передати у власність замовника виготовлені вироби упродовж 28 робочих днів. У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 60-ка робочих днів.

Далі, із п.7.5 зміна конфігурації і розмірів виробів за бажанням замовника здійснюється тільки в тому випадку, якщо замовник звернувся протягом однієї доби з моменту підписання цього договору.

Пунктом 7.6 договору визначено, що замовник (заказчик) повідомлений про неможливість розірвання даного договору згідно з додатком №3 до постанови КМУ від 19.03.1994 №172, затвердженого переліку товарів належної якості, не піддягають обміну та поверненню. Згідно з цим переліком, скло нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником) поверненню не підлягає. ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення і під розмір замовника, з огляду на зміст ст.184 ЦК України є річчю, позначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

Згідно Додатку №1 до договору EU-627 від 04.03.2018 вбачаєтеся, що позивач підтвердила про надання неї у повному обсязі інформації про товар, умови оплати та доставки.

Такі обставини вбачаються із копій договору (індивідуальне замовлення EU-627) від 04.03.2018, Додатку №1 до договору №EU-627 від 04.03.2018, розрахунку №627 від 04.03.2018, товарного чеку від 04.03.2018, меморіального ордеру від 04.03.2018 (а.с.13-15,71-73).

Позивач посилається, що відносно нього мала місце нечесна підприємницька практика, яка відобразилася у обмані та проваджені агресивної підприємницької практики, наживі на позивачі через завищенні ціни послуг тощо.

Так, підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконання робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством, що визначено ст. 1 ЗУ «Про підприємництво».

Статтею 3 цього Закону визначено, щ підприємці мають прав без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству.

До принципів підприємницької діяльності відносяться: вільний вибір видів діяльності, залучення на добровільних засадах до здійснення підприємницької діяльності майна та коштів юридичних осіб і громадян, самостійне формування програм діяльності та вибір постачальника і споживачів вироблюваної продукції, встановлення цін відповідно до законодавства, залучення і використання матеріально-технічних, фінансових, трудових, природних та інших видів ресурсів, використання яких не заборонено або не обмежено законодавством, вільне розпорядження прибутками, що залишається після внесення платежів, установлений законодавством тощо (ст.5 ЗУ «Про підприємництво»).

За договором побутового підряду, підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.865 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другої сторони.

Відповідно до ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Позивачем у підтвердження своїх доводів та позовних вимог щодо визнання недійсним договору від 04.03.2018 повністю, а також його положення п.4.1 надано такі докази: копії договору (індивідуальне замовлення EU-627) від 04.03.2018, Додатку №1 до договору №EU-627 від 04.03.2018 (а.с.13-15).

З боку позивача не надано доказів направлення відповідачу будь-яких претензій щодо неналежної якості товару, вимог щодо обміну, повернення коштів тощо.

Аналізуючи надані позивачем докази, суд вважає, що такі докази жодним чином не підтверджують доводи позивача та вимоги позову, є неналежними та недостатніми в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, а тому доводи позивача є непереконливими та недоведеними, а тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо підтвердження факту пропозиції у березні 2018 осіб, які обходили під`їзд будинку АДРЕСА_1 про наявність акцій по встановленню пластикових вікон, втому числі, і мешканки ОСОБА_2 , яка погодилась на умови встановлення ПВХ конструкцій, не спростовують висновків суду.

Отже, аналізуючи викладене, норми чинного цивільного законодавства вбачається, що 04.03.2018 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виникла домовленість про усі умови укладаємого договору, сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, про що підписано обома сторонами.

А надані позивачем докази, суд вважає, що такі докази жодним чином не підтверджують доводи позивача та вимоги позову, є неналежними та недостатніми в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України.

Будь-яких доказів, які б свідчили у своєї сукупності про відсутність вільного волевиявлення на час укладання договору з боку позивача, суду також не надано.

Далі, позивач просить визнати недійсним положення кредитного договору від 04.03.2018 №АВНоRX48, укладений між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 , яким встановлена щомісячна винагорода банку за надання фінансового інструмента.

Як вже зазначено вище текстом, у відповідності до положень ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, встановлено, що 04.03.2018 для оплати виробів за договором з ОСОБА_3 , позивач уклала договір про споживчий кредит з ПАТ «Акцент-Банк» за №АВНоRX48, згідно з графіком погашення кредиту сума кредитну складає 49999грн., проценти за користування кредитом - 96,83грн., платежі за додаткові та супутні послуги банку, у тому числі інші послуги банку (щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту) всього - 59998,80грн.

Відповідно до ч.2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» до укладання договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладання відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кр6елиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визначається таким, що виконав вимоги щодо надання споживчої інформації до укладеного договору про споживчий кредит згідно з ч.3 цієї статті.

Заяву позивальника, Умови кредитування, Графік погашення кредиту мають підписи ОСОБА_2 та особисті записи останньої про ознайомлення та погодження з умовами кредитування (а.с.15-19).

Із меморіального ордеру від 04.03.2018 вбачається, що ОСОБА_2 отримала від А-Банк кредит в сумі 49999грн. (а.с.73).

Вищенаведене свідчить, що сторонами укладений договір з певними умовами та зобов`язаннями, що сторонами погоджено та особисто підписано.

Згідно ухвали суду від 05.02.2020 АТ «А-Банк», як правонаступник ПАТ «Акцент-Банк» надав документи на підставі яких з ФОП ОСОБА_3 здійснювалась сумісна діяльність щодо надання споживчих кредитів (а.с.176).

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених кодексом (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст. 215, 218-235).

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, позивачем не доведено правові підстави, визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання договору недійсним в цілому та його окремого положення.

Пунктом 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до п. 1 ст. 1 ЗУ «Про цінні папери та фондовий ринок», фінансові інструменти це цінні папери, строкові контракти (ф`ючерси), відсоткові строкові контракти (форварди), строкові контракти на обмін (на певну дату в майбутньому) у разі залежності ціни від відсоткової ставки, валютного курсу або фондового індексу (відсоткові, курсові чи індексні свопи), опціони, що дають право на купівлю або продаж будь-якого із зазначених фінансових інструментів. У тому числі тих, що передбачають грошову форму оплати (курсові та відсоткові опціони).

У статі 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» вбачається, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійним.

Судовим розглядом на підставі наданих доказів не встановлено, що умови кредитного договору, є несправедливими і мають істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повертаючись до Глави 5. «Докази та доказування», вимог та правил ст.ст.76-89 ЦПК України, аналізуючи надані позивачем у підтвердження вимог позову щодо визнання недійсним кредитного договору в цілому та окремого його положення, суд не вважає їх належними та достатніми у своїй сукупності та не дають змогу дійти висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо визнання кредитного договору та окремого положення кредитного договору недійсними як взагалі, так і в частині неналежного інформування позивача, приховування умов кредитування тощо, в розумінні положень ст.215 ЦК України.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини і те, що позивач не довів своїх позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволені вимог позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ФОП ОСОБА_3 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ПАТ «Акцент-Банк», адреса місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська,11.

Третя особа: Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, адреса місцезнаходження: 61058, м. Харків, вул. Сумська,45.

Суддя