КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/3769/14-ц Головуючий у суді І інстанції Слободянюк А.В.
Провадження № 22-ц/824/6287/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 3 лютого 2021 року у справі за заявою акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з вказаною вище заявою, обґрунтовуючи її тим, що 5 червня 2014 року Голосіївський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 20 511,45 дол. США, що за курсом НБУ становило 204 958,61 грн, пені в розмірі 397,35 дол. США, що за курсом НБУ становило 3 970,48 грн та судового збору в розмірі 2 089,30 грн, а всього - 211 018,39 грн.

На виконання цього судового рішення 28 серпня 2014 року стягувачу видано виконавчі листи № 752/3769/14-ц, які надіслано на виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві, по ним було відкрито виконавчі провадження та проводились виконавчі дії.

1 червня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Юридична фірма «Дельта М» був укладений договір про надання послуг № 01/06, на підставі якого банку надавались послуги, спрямовані на сприяння погашення заборгованості боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 2 липня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Ураховуючи, що в банку була відсутня інформація щодо ходу виконавчих проваджень, представником заявника надіслані запити до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві про місцезнаходження оригіналів виконавчих листів № 752/3769/14-ц щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 2 липня 2007 року.

Листом від 27 грудня 2019 року вих. № 71533 Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві повідомив, що у межах виконавчого провадження № 45983866 постановою державного виконавця від 31 жовтня 2016 року виконавчий лист № 752/3769/14-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 повернутий стягувачу та у зв`язку із знищенням реєстрів відправки рекомендованої кореспонденції надати інформацію щодо місцезнаходження виконавчого документа не вбачається за можливе.

Крім того, листом від 28 квітня 2020 року вих. № 43374 заявника повідомлено відділом, що постановою державного виконавця від 31 жовтня 2016 року у межах виконавчого провадження № 45983886 виконавчий лист № 752/3769/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості повернуто стягувачу, виконавче провадження № 45983886 та реєстри відправки рекомендованої кореспонденції знищені за закінченням терміну зберігання (3 роки), що позбавляє можливості надати інформацію про відправку виконавчого листа.

Оскільки АТ «УкрСиббанк» не отримувало постанов від 31 жовтня 2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу у виконавчих провадженнях та оригінали виконавчих листів № 752/3769/14-ц, виданих 28 серпня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва, можна зробити висновок, що виконавчі листи було втрачено при пересилці засобами поштового зв`язку, а строк їх повторного пред`явлення до виконання пропущено з поважних причин.

На підставі викладеного, заявник просив суд видати дублікати виконавчих листів № 752/3769/14-цвід 28 серпня 2014 року щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати строк пред`явлення виконавчих листів пропущеним з поважних причин та поновити строк на пред`явлення цих виконавчих документів до виконання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 3 лютого 2021 року у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити поважні причини пропуску пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем за весь прострочений період, оскільки обставини втрати виконавчих листів ґрунтуються лише на поясненнях заявника та є припущеннями. Звертаючись до відділу державної виконавчої служби у 2016 році з виконавчими листами для їх примусового виконання та користуючись при цьому юридичними послугами ТОВ «Юридична фірма «Дельта М», стягувач знав про відкриття виконавчого провадження, мав можливість та повинен був контролювати стан виконання рішення суду, проте лише через три роки звернувся з метою отримання інформації та внаслідок свого зволікання втратив можливість отримати матеріали виконавчого провадження. Враховуючи наведене, суд не вбачав підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, що також є підставою для відмови у видачі дублікатів виконавчих листів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник через представника за довіреністю - Захожу Д.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким заяву АТ «УкрСиббанк» задовольнити.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що банк контролював виконавче провадження, адже його представники починаючи з грудня 2016 року неодноразово зверталися до органу державної виконавчої служби із запитами щодо місцезнаходження виконавчого документа, проте Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві протягом трьох років ігнорував відповідні запити, а першу відповідь банк отримав лише у 2019 році, потім на повторний запит - у 2020 році. На думку АТ «УкрСиббанк», оригінал виконавчого документу було втрачено саме з вини Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві, адже якби цей відділ надав відповідь на перший запит банку у 2016 році, то він мав би можливість перевірити чи дійсно орган державної виконавчої служби направив на його адресу постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з оригіналом виконавчого листа. Доказів надсилання оригіналів виконавчих листів № 752/3769/14-ц надано не було і втрачені або знищені вони були з причин, які не залежали від волі стягувача.

Вказує, що виконавче провадження з виконання виконавчих листів 752/3769/14-ц не завершено, виконавчий лист не повернуто стягувачу, тому відсутні підстави вважати, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання на момент звернення до суду стягувача із заявою про видачу дубліката виконавчого листа сплив, оскільки такий строк не розпочав свій перебіг спочатку, пред`явлення виконавчого листа стягувачем у 2014 році відбулося у межах строку і протилежного судом під час розгляду справи не встановлено. Факт відсутності виконавчого документа у заявника та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а необгрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили. Таким чином, заявник був позбавлений прав, гарантованих йому Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, стосовно повного та належного виконання рішення з причин ймовірної втрати виконавчого документу та обставин, які об`єктивно не залежали від його волі.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Разом з тим, даний відзив не може бути прийнятий до розгляду апеляційним судом в силу положень статей 126, 360 ЦПК України, оскільки поданий з пропуском строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження і в ньому не порушується питання про поновлення такого процесуального строку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 5 червня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який не є учасником даного судового провадження, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 511,45 дол. США, що за курсом НБУ становить 204 958,61 грн, пеню в розмірі 397,35 дол. США, що за курсом НБУ становить 3 970,48 грн та судовий збр в розмірі 2 089,30 грн, а всього - 211 018,39 грн.

На виконання вказаного судового рішення 28 серпня 2014 року уповноважений представник ПАТ «УкрСиббанк» отримав у Голосіївському районному суді м. Києва три виконавчі листи № 752/3769/14-ц.

1 червня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Юридична фірма «Дельта М» укладений договір про надання послуг № 01/06, на підставі якого банку надавались послуги, спрямовані на сприяння погашення заборгованості боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 2 липня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Згідно із листом від 27 грудня 2019 року вих. № 71533 Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві повідомив АТ «УкрСиббанк», що у межах виконавчого провадження № 45983866 постановою державного виконавця від 31 жовтня 2016 року виконавчий лист № 752/3769/14-ц щодо боржника ОСОБА_1 повернутий стягувачу та у зв`язку із знищенням реєстрів відправки рекомендованої кореспонденції надати інформацію щодо місцезнаходження виконавчого документа не вбачається за можливе.

Листом від 28 квітня 2020 року вих. № 43374 представника заявника повідомлено Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві, що постановою державного виконавця від 31 жовтня 2016 року у межах виконавчого провадження № 45983886 виконавчий лист № 752/3769/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості повернуто стягувачу, виконавче провадження № 45983886 та реєстри відправки рекомендованої кореспонденції знищені за закінченням терміну зберігання (3 роки), що позбавляє можливості надати інформацію про відправку виконавчого листа.

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_1 помер, що підтверджується наданою апеляційному суду копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 6 травня 2021 року.

Так, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

За змістом статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на момент видачі виконавчих листів (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, встановленим Законом № 606-XIV, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Як свідчать матеріали справи, виконавчі листи № 752/3769/14-ц на виконання заочного рішення суду від 5 червня 2014 року щодо солідарного стягнення з боржників на користь стягувача заборгованості за кредитним договором були видані районним судом 28 серпня 2014 року, на їх примусове виконання. Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 45983866, яке закінчене 31 жовтня 2016 року на підставі постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до частини першої статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 5 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 2 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 1 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Згідно частини п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, з урахуванням повернення державним виконавцем виконавчих листів № 752/3769/14-ц стягувачу 31 жовтня 2016 року та не спливу строку пред`явлення їх до виконання станом на час набрання чинності Закону № 1404-VIII, ці виконавчі документи могли бути пред`явлені стягувачем до примусового виконання відносно боржників у строк до 31 жовтня 2019 року.

У частині шостій статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як указано в підпункті 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За змістом пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З наведеного слідує, що підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Окрім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив із недоведеності поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання за весь прострочений період, оскільки заявником протягом тривалого часу, а саме більше ніж три роки після повернення виконавчих листів стягувачу, не вчинялися жодні дії, спрямовані на звернення виконавчих документів до виконання, а обставини втрати виконавчих листів ґрунтуються лише на поясненнях заявника та є припущеннями.

Звертаючись вперше до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві з виконавчими листами для їх примусового виконання та користуючись при цьому протягом всього часу юридичними послугами ТОВ «Юридична фірма «Дельта М», стягувач знав про відкриття виконавчого провадження та проведення певних виконавчих дій, мав можливість та повинен був контролювати стан виконання рішення суду. Проте, лише у грудні 2019 року звернувся до державної виконавчої служби з метою отримання інформації та, внаслідок свого зволікання, втратив можливість отримати матеріали виконавчого провадження.

Більш того, до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання АТ «УкрСиббанк» звернулося тільки у січні 2021 року, що свідчить про свідоме зволікання у захисті своїх права та інтересів та неналежну зацікавленість у реальному виконанні рішення суду, яке набрало законної сили.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення процесуального строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Колегія суддів вважає, що заявником не зазначено достатніх підстав та не надано належних доказів, які заважали йому, як стягувачу, звернутися до державної виконавчої служби потягом тривалого часу із заявою з приводу стану відомого йому виконавчого провадження та потворно пред`явити до виконання виконавчі документи у встановлений законом строк після їх повернення, а також не наведено поважні обставини, що не залежали від його волевиявлення і внаслідок яких він пропустив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені заявником обставини не є поважними причинами пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, оскільки матеріали справи не містять доказів того що, починаючи з дня отримання виконавчих листів та протягом строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», заявник вживав активні дії для реалізації своїх прав з виконання рішення суду, звертався з відповідними заявами до виконавчої служби з приводу з`ясування місцезнаходження виконавчого листа, обставин повернення його стягувачу тощо.

Оскільки строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання сплив, і суд не вбачав підстав для його поновлення, то за результатами розгляду заяви в частині видачі дубліката втраченого виконавчого документа районний суд правильно відмовив у задоволенні цієї вимоги.

Доводи апеляційної про те, що банк контролював виконавче провадження, та те що його представники починаючи з грудня 2016 року неодноразово зверталися до органу державної виконавчої служби із запитами щодо місцезнаходження виконавчого документа не заслуговують на увагу, адже до апеляційної скарги долучені лише запити про надання інформації щодо місцезнаходження виконавчого документа, датовані: 15 грудня 2016 року, 12 грудня 2017 року, 11 липня 2018 року, 26 листопада 2019 року до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві та поряд з цим не надано підтверджень направлення даних запитів заявником, та надходження і отримання запитів Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві.

Відтак підстав вважати, що Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві більше ніж протягом трьох років ігнорував відповідні запити АТ «УкрСиббанк» та оригінал виконавчого документу було втрачено саме з його вини немає.

Крім того, згідно із вимогами частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, стороною заявника не наведено поважних причин, що об`єктивно перешкоджали йому подати при зверненні до суду першої інстанції чи у встановлений законом строк під час розгляду справи всі наявні у нього докази, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, тому долучені до апеляційної скарги письмові докази, яким заявник намагається обґрунтувати мотиви скарги, не можуть бути покладені в основу судового рішення суду апеляційної інстанції та відхиляється під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Колегія суддів вважає, що наявність норм Конституції України, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення та рішень Європейського суду з прав людини з цього приводу не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, надаючи оцінку обставинам, на які посилалося АТ «УкрСиббанк», як на причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, та встановивши, що такі причини є неповажними, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів щодо боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до виконання, а також для видачі дублікатів виконавчих листів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, її учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно колегія суддів роз`яснює сторонам, що судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у цій справі можуть бути оскаржені в касаційному порядку лише в частині вирішення вимог про видачу дублікатів виконавчих листів відповідно до пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, а в частині вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання вони оскарженню не підлягають відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 3 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній