КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача Гарницького П.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчиненого злочину,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчиненого злочину, в якому просив: стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 200 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 грудня 2017 року приблизно о 17 год. 55 хв. на пішохідному переході по вул. Тампере у м. Києві ОСОБА_1 збив автомобіль марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 . Від зіткнення з автомобілем позивач отримав значні тілесні ушкодження та без свідомості був доставлений до медичного закладу, де йому було проведено ряд хірургічних операцій, серед яких і заміна суглобу таза. Загальна сума лікування позивача становить 200 000,00 грн. Третя особа ОСОБА_2 застрахував свою відповідальність, шляхом укладання з відповідачем договору у формі Полісу № АК/7351990 від 31 липня 2017 року, згідно із яким ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого складає 200 000,00 грн. За заявою позивача від 22 березня 2018 року, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» була відкрита справа за страховим випадком № 47368. Наприкінці квітня 2018 року позивач отримав від відповідача лист-відповідь за № 2441-31 від 06 квітня 2018 року, з якого дізнався, що у виплаті йому відмовлено, від чого його стан здоров`я погіршився.

Діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що він пережив душевний стрес не тільки від отриманих травм під час ДТП, а від відношення відповідача і не бажання останнього виплатити кошти, які документально підтверджені. Несвоєчасне відшкодування відповідачем понесених матеріальних збитків викликало у нього відчуття незахищеності від протиправних дій з боку ОСОБА_2 , внаслідок чого у позивача погіршились стосунки у родині, знизився рівень достатку, виникла необхідність додаткового тривалого лікування.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07.02.2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 200 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. та судовий збір на користь держави в розмірі 3 225,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги те, що відповідач не є завдавачем шкоди, а обов`язок її відшкодування виник на підставі укладеного договору страхування, відповідно до умов якого ліміт відшкодування на одного потерпілого в разі документального підтвердження відповідним закладом охорони здоров`я становить 200000 грн. Також, суд першої інстанції не врахував порядок відшкодування моральної шкоди потерпілому, який передбачений ст. 26-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземний транспортних засобів", оскільки стягнута сума моральної шкоди не відповідає згаданій нормі. Зазначив, що суд не врахував ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2018 року по справі 755/1569/18 про відшкодування шкоди позивачу та не взяв до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 про повне відшкодування збитків та моральної шкоди від 03.03.2018 року. Крім того, скаржник вказує, що позивачем не надано доказів понесених ним збитків на суму 200000 грн., оскільки в додатках до позовної заяви копії таких документів відсутні.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» задоволено. Рішення Деснянського районного суду від 07.02.2019 скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року, ОСОБА_1 оскаржив її в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 19.05.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 20.06.2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.06.2021 року призначено цивільну справу до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.07.2018 року приблизно о 17:55 год. на пішохідному переході по вул. Тампере у м. Києві ОСОБА_1 збив автомобіль марки «Nissan Qashqai» д/з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 . Позивачу були завдані матеріальні збитки, що складаються з витрат, пов`язаних з лікуванням.

У свою чергу, цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно із полісом № АК/7351990 від 31.07.2017 року (ліміт відповідальності - 200 000,00 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено заподіяння позивачу матеріальної шкоди та її розмір. Стосовно стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, вважав обґрунтованим таке стягнення з огляду на глибину, тяжкість його моральних страждань, а також виходячи із засад розумності та справедливості.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, за загальним правилом цивільно-правової відповідальності, яке міститься у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з вимогами статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно п. 24.1. ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Згідно з ст. 26-1 Закону Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземний транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламента виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 цього Закону), лікуванням потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду від 05.02.2018 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Підставою для такого звільнення стало примирення сторін на підставі ст. 46 КК України, при цьому з ухвали Дніпровського районного суду від 05.02.2018 року убачається, що представник потерпілого ОСОБА_1 повідомив, що вони з обвинуваченим примирились та будь-яких претензій до обвинуваченого він не має.

Також, 03.03.2018 року ОСОБА_1 склав заяву про повне відшкодування йому збитків та моральної шкоди від 03.03.2018 року наступного змісту:

"Ми, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заздалегідь добровільно узгодили розмір відшкодування всіх збитків потерпілого від ДТП ОСОБА_1 , в тому числі матеріальної та моральної шкоди, які визначені у наступному:

"Загальна сума грошових виплат, які повністю покривають мої матеріальні та моральні збитки складає 195850 грн., з яких - 160100 грн. вже передані мені через ОСОБА_3 (мого сина), що підтверджується відповідними розписками , написаними ОСОБА_3 на суму 4500 грн. від 12.12.2017 року, на суму 135000 грн. від 15.12.2017 року, на суму 13600 грн. від 22.12.2017 року, на суму 7000 грн. від 06.02.2018 року та 35750 грн. передані ОСОБА_2 безпосередньо мені, ОСОБА_1 під час складання цієї заяви в повному обсязі.

Одночасно, цією заявою, я - ОСОБА_1 підтверджую, що будь які інші витрати, які можуть виникнути у мене в майбутньому і можуть на пряму або опосередковано бути пов`язані із відновленням укладу життя, відновленням стану здоров`я тощо (після вказаного ДТП) вважаються такими, що прощені мною ОСОБА_2 повністю.

Підписанням цієї заяви я, ОСОБА_1 , підтверджую що ОСОБА_2 повністю звільняється від будь-яких обов`язків та/або дій щодо сплати (виплати) мені або третім особам (в т. ч членам моєї родини) будь-яких компенсацій матеріальних та/або моральних збитків нанесених мені внаслідок ДТП, яка сталась за його участю 05.12.2017 року на вулиці Тампере в напрямку від вулиці Регенераторна пр. Соборності (в м. Києві)." (а.с. 111).

Вказана заява власноруч підписана ОСОБА_1 , що засвідчено приватним нотаріусом Михайленко С.А., підпис зроблено у присутності вказаного нотаріуса та нею встановлено особу ОСОБА_1 та його дієздатність.»

Отже, примирення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулось у зв`язку з відшкодуванням завданої потерпілому шкоди в повному обсязі, на підтвердження чого потерпілий подав відповідну заяву.

Факт написання даної заяви визнається представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу, а тому дана обставина відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Разом з тим, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 16 своєї постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявній в матеріалах справи нотаріально-завіреній заяві ОСОБА_1 про повне відшкодування йому збитків та моральної шкоди від 03.03.2018 року та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , адже останнім у своєму позові порушено питання про відшкодування страховою компанією вже відшкодованої йому шкоди, а не різниці між відшкодованою шкодою та реальною шкодою.

Тобто, з огляду на те, що законом на страховика покладено обов`язок по відшкодуванню заподіяної потерпілим шкоди, однак, у даному випадку, такий обов`язок добровільно взяв на себе винуватець і повністю відшкодував заподіяну на той момент майнову шкоду потерпілому, то наразі, на переконання колегії суддів, обов`язок у страховика по відшкодуванню шкоди, яка вже відшкодована, відсутній.

Разом з тим, слід зауважити, що якщо розмір відшкодованої шкоди є меншим аніж реальна шкода і потерпілий поніс більші витрати (додаткові витрати), останній не позбавлений можливості звернутися до страховика з відповідною заявою і порушити питання виплати різниці між відшкодованою шкодою і реальними (фактичними) витратами понесеними у зв`язку з лікуванням, в межах ліміту, надавши відповідні підтверджуючі документи таких витрат.

При цьому, у межах даного спору, суд позбавлений процесуальної можливості вирішити це питання, оскільки з таких підстав потерпілий не звертався до страховика та відповідно даний позов пред'явлено з інших підстав.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постановлене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"- задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчиненого злочину - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська