Справа № 478/1012/21 Провадження № 2/478/284/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року. смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді Іщенко Х.В.,

за участю:

секретаря судового засідання

позивача Соловйова В.Д.,

представника позивача: ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в смт. Казанка цивільну справуза позовом ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання недійсним та скасування рішення Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, -

В С Т А Н О В И В :

17.08.2021 року представник позивача Задерецький В.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою до Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання недійсним та скасування рішення Миколаївської сільської ради народних депутатів у відповідній частині.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Миколаївської сільської ради Казанківського району від 01.02.1994 року позивачу було надано в постійне користування земельну ділянку з метою ведення особистого підсобного (селянського) господарства в межах території Миколаївської сільської ради.

На підставі вище означеного рішення 29.05.1995 року позивачу було видано державний акт на право постійного користування землею, серія IV-МК № 000755, площею 1,85 га ріллі. Державний акт було зареєстровано в державному реєстрі - книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21.

З часу отримання держаного акту - з 1995 року по теперішній час включно позивач відкрито та добросовісно користувався вище означенною земельною ділянкою на підставі державного акту серія IV-МК № 000755 відповідно до її цільового призначення. У 2020 році, коли він замовив технічну документацію із землеустрою з метою присвоєння земельній ділянці кадастрового номера довідався, що Рішенням Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 28.02.1997 року, його (позивача) було знято з користування зазначеною земельною ділянкою з підстав нібито особисто поданої позивачем заяви.

Стверджує, що ніякої заяви на розгляд сесії Миколаївської сільської ради з приводу користування або вилучення земельної ділянки він не подавав та нікого не уповноважував на подання від його імені такої заяви. Відповідно вважає що оскаржуване рішення, яким позивача фактично було позбавлено права постійного користування землею прийняте з порушенням чинного законодавства, всупереч його волі та просив його скасувати (в частині внесення до списку, що додавався до рішення, його прізвища).

Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Згідно поданої заяви, представник відповідача просив справу розглядати без їх участі, проти заявлених позовних вимог не заперечують.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовну вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом установлено, що на підставі Рішенням 15 сесії Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області за № 32 від 01.02.1997 року було прийнято рішення про передачу групі громадян, у тому числі ОСОБА_2 із земель, бувшого КСП «Україна» земельні ділянки з метою ведення особистого підсобного господарства.

На підставі вище означеного Рішення Миколаївської сільської ради 29.05.1995 року на ім`я ОСОБА_2 було виготовлено та видано державний акт на право постійного користування землею, площею 1,85 га ріллі, розташованої в межах території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого підсобного господарства.

Державний акт було зареєстровано в державному реєстрі - Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером 21.

При досліджені архівного витягу з рішення 10-сессії ХХII скликання Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 28.02.1997 року «Про відмову громадян від земельних ділянок», вбачається, що розглянувши заяви громадян про зняття з користування земельних ділянок, сільська рада вирішила: «1. Зняти з користування земельні ділянки для ведення підсобного господарства громадян: … ОСОБА_2 - 1,75 га ».

Згідно пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дружини та рідного брата позивача), допитаних в ході судового розгляду, встановлено, що позивач дійсно на підставі державного акту на право постійного користування землею, виданого ще у 1995 році, до цього часу відкрито та безперервно користується наданою йому земельною ділянкою, сплачуючі при цьому земельний податок. Про це відомо також як і Миколаївській сільській раді так і Казанківській селищній раді (після об`єднання територіальних громад). ОСОБА_4 , як рідний брат, власною технікою неодноразово допомагав в обробці земельної ділянки (сівба, дискування, оранка тощо).

Свідок ОСОБА_5 , повідомила суд, що вони були суміжними землекористувачами позивача, на одному масиві земельних ділянок, на якому її чоловікові одночасно з позивачем були виділені земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та що її чоловік за життя також допомагав йому обробляти надані їм земельні ділянки.

Свідок ОСОБА_6 , повідомив суд, що йому також разом із позивачем на цьому ж полі була виділена земельна ділянка, якою він користується до цього часу. В нього також цим же рішенням Миколаївської сільської ради від 1997 року було припинено право користування земельною ділянкою та після звернення до суду за захистом своїх прав, вище означене рішення було скасоване судом 06.08.2018 року (в частині включення його прізвища до списку громадян, яким припинено право постійного користування землею).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) в редакції від 18.12.1990 року, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі добровільної відмови від земельної ділянки за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статті 140 та 141 ЗК України визначають підстави припинення прав на земельні ділянки. Серед підстав визначається добровільна відмова власника чи користувача від права на земельну ділянку. Причому в статті 142 ЗК України встановлюється, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки (в редакції станом на час прийняття рішення - відповідної сільської ради, за місцем розташування земельної ділянки). Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Такої добровільної відмови ОСОБА_2 територіальній громаді не надавав.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до довідки архівного відділу Баштанської райдержадміністрації за № 51/04-06 від 23.09.2021 року, в протоколах Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області за 1997 рік, зокрема 10-ї сесії ХХII скликання, заява громадянина ОСОБА_2 про зняття його з користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства - відсутнє.

Земельна ділянка площею 1,85 га ріллі на сьогодні перебуває у власності позивача на підставі Державного Акту на право постійного користування землею серії IV-МК № 000755, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 29.05.1995 за № 21. Оригінал державного акту не вилучався та знаходиться у позивача, що свідчить про відсутність запису в державному реєстрі (книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею) про скасування державного акту (в разі вилучення земельної ділянки чи скасування права постійного користування землею).

Отже, за вказаних обставин суд приходить до висновку, що рішення Миколаївської сільської ради від 28.02.1997 року "Про відмову громадян від земельних ділянок" в частині зняття з позивача земельної ділянки, протирічить довідці архівного сектору, в частині наявності підстав, зазначених в рішенні - наявності особистої заяви ОСОБА_2 про вилучення земельної ділянки та припинення права постійного користування землею.

Суд враховує також розбіжність у площі земельної ділянки, зазначеної в оскаржуємому рішенні від 28.02.1997 року про зняття з користування земельних ділянок -1,75 га, та площі, яка знаходиться у фактичному користуванні та яка зазначена в державному акті, серії IV-МК № 000755 - 1,85 га, яка на думку суду не могла бути в разі волевиявлення позивача на добровільну відмову від права постійного користування землею та подання ним відповідної заяви.

Таким чином, рішення Миколаївської сільської ради від 28.02.1997 року є необгрунтованим, не відповідає нормам Конституції України та нормам Земельного законодавства України.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. ст. 10-13, 96, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання недійсним та скасування рішення Миколаївської сільської ради - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення Миколаївської сільської ради народних депутатів Казанківського району Миколаївської області 10 сесії XXII созиву від 28 лютого 1997 року в частині зняття з користування ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 1,75 га .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області : Х.В. Іщенко