Ухвала

28 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 953/25157/19

провадження № 61-12265ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Царьов Роман Валерійович, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права спільної власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Царьов Р. В., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на касаційне оскарження та невідповідності касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) щодо зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 389 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху запропоновано заявниці подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Верховний Суд також констатував, що на порушення норм процесуального права, обґрунтовуючи неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні спору по суті заявлених вимог та зазначаючи про необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц заявник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від такого висновку, а посилаючись на недослідження судом доказів, не зробив висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Заявнику запропоновано подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та подати докази їх поважності, а також подати уточнену касаційну скаргу: з обґрунтуванням необхідності відступлення від відповідного висновку Верховного Суду; із зазначенням про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у зв`язку із твердженням про недослідження у справі доказів.

Для усунення зазначених вище недоліків заявнику надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, а також попереджено про наслідки невиконання ухвали.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження копію ухвали Верховного Суду від 12 серпня 2021 року надіслано заявнику на вказану в касаційній скарзі адресу засобами поштового зв`язку та вручено 23 серпня 2021 року. Строк виконання ухвали сплив 02 вересня 2021 року.

06 вересня 2021 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху заявник надіслав уточнену касаційну скаргу, а також просив поновити строк на касаційне оскарження.

Проте заявник повністю не виконав вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Зокрема, заявник не зазначив від якого саме висновку зі сформульованих у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц висновків та щодо застосування якої норми необхідно відступити. Посилаючись на недослідження судом зібраних у справі доказів, заявник не зробив висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що є вимогою пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Таким чином, ухвала Верховного Суду від 12 серпня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху в повному обсязі не виконана, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Отже, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Тому касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Царьов Р. В., підлягає визнанню неподаною та поверненню заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Царьов Роман Валерійович, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко