Справа № 338/131/21
Провадження № 22-ц/4808/1108/21
Головуючий у 1 інстанції Рибка Л. Я.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Горейко М.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду від 18 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Рибки Л.Я. в селищі Богородчани, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» про стягнення коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» (далі ПСП «Оскар») про стягнення коштів, невиплачених при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що в період з 29 вересня 2020 року по 19 листопада 2020 року він перебував у трудових відносинах з ПСП «Оскар», що підтверджується записами у трудовій книжці за номерами 19-20. Наказом №199-з від 12 листопада 2020 року його звільнено з роботи з 19 листопада 2020 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (угода сторін). Однак, в порушення вимог ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, трудова книжка не була видана йому у день звільнення, натомість направлена поштою 17 грудня 2020 року та отримана ним 21 січня 2021 року. Щодо належних йому сум при розрахунку, то такі відповідачем не виплачено до цього часу.

Посилаючись на наведене та вимоги ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь належні йому при розрахунку кошти, невиплачені при звільненні, та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 19 листопада 2020 року по 17 грудня 2020 року.

Рішенням Богородчанського районного суду від 18 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» про стягнення коштів, невиплачених при звільненні, та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 19 листопада 2020 року по 17 грудня 2020 року відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що 14 листопада 2020 року з ініціативи старшого фахівця відділу безпеки ПСП «Оскар» ОСОБА_2 він зустрівся з ним в приміщенні автозаправки WOG, що в с. Скобичівка Івано-Франківського району. При зустрічі ОСОБА_2 повідомив йому, що осінньо-польові роботи закінчилися, а тому 12 листопада 2020 року видано наказ про звільнення його з роботи з 19 листопада 2020 року. ОСОБА_2 також запропонував йому написати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на 4 дні, заяву про звільнення з роботи, підписатися в Книзі обліку трудових книжок про одержання ним трудової книжки, а також у видатковому касовому ордері про одержання розрахунку. При цьому ОСОБА_2 пояснив, що трудова книжка після 19 листопада 2020 року буде направлена йому поштою, а розрахункові будуть перераховані на його зарплатну картку. ОСОБА_2 також привіз наказ про звільнення його з роботи з 19 листопада 2020 року і він підписався про ознайомлення з цим наказом. На момент підписання вищевказаних документів він не сумнівався у доброчесності ОСОБА_2 . Однак, після 19 листопада 2020 року він не одержав ні трудової книжки, ні розрахунку. На його прохання видати трудову книжку і перерахувати кошти йому відповіли, що на підприємстві виникла нестача дизпалива в кількості 500 літрів, а тому належні йому до виплати суми пішли на її погашення. Трудову книжку обіцяли надіслати пізніше. Лише після його звернення до Управління Держпраці в Івано-Франківській області йому 17 грудня 2020 року направили трудову книжку, яку він отримав 21 січня 2021 року. Розрахунок з ним не проведено до цього часу.

Апелянт вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 , який в судовому засіданні пояснив, що дійсно 14 листопада 2020 року бачив, як в приміщенні автозаправної станції WOG він розмовляв з невідомим чоловіком та підписував документи. Про те, що така зустріч відбулася, не заперечив і ОСОБА_2 , однак пояснив, що зустрівся з ним лише для того, щоб повідомити про приїзд до м. Івано-Франківська для отримання трудової книжки та грошових коштів. При цьому, судом не з`ясовано, яка потреба була у такій зустрічі, адже про необхідність приїзду до м. Івано-Франківська можна було повідомити телефоном.

Також апелянт зазначає, що суд визнав допустимим доказом показання ОСОБА_4 про те, що він знайшов його трудову книжку у відділі безпеки. При цьому, суд не взяв до уваги його доводи про те, що ПСП «Оскар» зареєстроване в с. Джурків Коломийського району, а трудова книжка згідно з поясненнями представника відповідача зберігалася в м. Івано-Франківську. Судом не враховано і те, що трудова книжка була відправлена йому 17 грудня 2020 року після його звернення до Управління Держпраці в Івано-Франківській області та не з`ясовано, чому ОСОБА_4 не повідомив його, якщо знайшов його трудову книжку у відділі безпеки.

Крім того апелянт зауважує, що під час розгляду справи суд не витребував у відповідача довідку про його середній заробіток, а також не взяв до увагу ту обставину, що заробітна плата перераховувалась на його зарплатну картку, а розрахунок чомусь виплачено по видатковому касовому ордеру.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ПСП «Оскар» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, а наведені апелянтом обставини надуманими. Зазначив, що трудову книжку було видано позивачу наручно у день звільнення безпосередньо в кабінеті відділу кадрів ПСП «Оскар», про що позивачем власноручно зроблено підпис у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, де зазначено про видачу позивачу трудової книжки серії НОМЕР_1 . Також у день звільнення позивачу було видано з каси підприємства належні йому до виплати кошти в розмірі 3 479,91 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 19 листопада 2020 року, який власноручно підписаний позивачем. Наведеним спростовуються необґрунтовані твердження позивача щодо неналежного розрахунку з ним при звільненні.

Крім того, представник відповідача зауважив, що наведені в позовній заяві твердження вже були предметом перевірки Управління Держпраці в Івано-Франківській області за зверненням позивача і в результаті перевірки будь-яких порушень трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 не виявлено.

У зв`язку з наведеним представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Апелянт ОСОБА_1 та представник ПСП «Оскар» - Гульчій Л.І. подали клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів відхилено з огляду на його необґрунтованість та строк розгляду справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, тоді як розгляд справи уже відкладався судом апеляційної інстанції у зв`язку з неявкою апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, та перевіривши, відповіднодо ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 29 вересня 2020 року прийнятий на роботу в Приватне сільськогосподарське підприємство "Оскар" на посаду інспектора відділу безпеки на підставі наказу № 126-к від 25 вересня 2020 року, про що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 зроблено відповідний запис (а.с. 3).

Наказом керівника підприємства ПСП «Оскар» Козачука М.О. від 12 листопада 2020 року № 199-з ОСОБА_1 звільнено 19 листопада 2020 року з посади інспектора відділу безпеки за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 20).

Факт звільнення ОСОБА_1 з роботи підтверджується також відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 3).

У Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них наявний запис про те, що ОСОБА_1 19 листопада 2020 року на підставі наказу № 199-з видано при звільненні трудову книжку серії НОМЕР_1 , в графі "розписка працівника в отриманні трудової книжки" наявний підпис ОСОБА_1 (а.с. 21 - 25).

Згідно із копією видаткового касового ордера від 19 листопада 2020 року, ОСОБА_1 19 листопада 2020 року отримав 3 479,91 грн зарплати за листопад 2020 року при звільненні, про що власноручно розписався у графі «підпис одержувача» (а.с. 26).

Згідно з копією акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю, №ІФ-13048/530/АВ від 06 січня 2021 року, при перевірці Приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар", проведеної за заявою ОСОБА_1 від 07 грудня 2020 року про невиплату йому заробітної плати та невидачу трудової книжки, не виявлено порушень вимог ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України (а.с. 27 - 33).

Крім того, в матеріалах справи наявна копія конверта, де відправником зазначено ОСОБА_4 , а одержувачем - ОСОБА_1 . Відправлення оформлене 17 грудня 2020 року, згідно з описом цінного листа поштовим зв`язком пересилався оригінал трудової книжки серії НОМЕР_1 на 79 арк. Відповідно до витягу з сайту АТ "Укрпошта" з інформації про відстеження відправлення № 152, таке вручено адресату за адресою с. Росільна 21 січня 2021 року (а.с. 4, 5, 42, 43, 45).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберіганням, виготовленням, постачанням і обліком регулюються постановою Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" №301 від 27 квітня 1993 року та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року (з подальшими змінами та доповненнями).

Згідно із п. 1.1. Глави 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (п. 4.1. Глави 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Крім того, згідно із п. 3 постанови КабінетуМіністрівУкраїни "Про трудові книжки працівників" № НОМЕР_2 від 27 квітня 1993 року, трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Аналіз вказаних положень свідчить про обов`язок роботодавця при звільненні працівника виплатити всі суми, що належать йому в день звільнення та видати належним чином оформлену трудову книжку. У випадку невиконання вказаного обов`язку роботодавцем, працівник має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в день звільнення ПСП «Оскар» не видало йому належним чином оформлену трудову книжку та не провело повний розрахунок згідно із вимогами частини 1 статті 116 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, цивільне процесуальне законодавство передбачає обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що ПСП «Оскар» у день звільнення його з роботи не надало йому трудову книжку та не провело з ним належний розрахунок. Однак, доказів на підтвердження вказаних обставин не надав суду. Натомість, у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, долученій до матеріалів справи міститься підпис ОСОБА_1 під записом про те, що 19 листопада 2020 року на підставі наказу № 199-з йому видано при звільненні трудову книжку серії НОМЕР_1 (а.с. 21 - 25). Крім того, видатковим касовим ордером від 19 листопада 2020 року підтверджується факт отримання ОСОБА_1 19 листопада 2020 року зарплати за листопад 2020 року при звільненні (а.с. 26). ОСОБА_1 не спростовував факт підписання вказаних документів та достовірність даних, зазначених у них. А отже, не підтвердив належними та достатніми доказами заявлені ним вимоги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області проводився захід державного контролю ПСП «Оскар», під час проведення якого було встановлено, що 19 листопада 2020 року громадянина ОСОБА_1 було звільнено із займаної ним посади, видано йому трудову книжку (про що останній розписався в книзі обліку та руху трудових книжок і вкладишів до них) та видано грошові кошти, що було відображено у видатковому касовому ордері, у якому останній теж розписався. Тобто, Управління Держпраці в Івано-Франківській області не підтвердило обставини, щодо невиплати позивачу грошових коштів при звільненні та невидачі трудової книжки.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта щодо небажання суду першої інстанції сприяти справедливому розгляду справи, оскільки судом відмовлено у витребуванні довідки про його середній заробіток не заслуговують на увагу. Так, подаючи позовну заяву, ОСОБА_1 одночасно просив витребувати у ПСП «Оскар» довідку про його середній заробіток. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2021 року зазначене клопотання задоволено та постановлено витребувати у ПСП «Оскар» належним чином завірену довідку про середній заробіток позивача та довідку про розмір грошових коштів, які підлягали виплаті йому при звільненні з роботи (а.с. 9). Відповідач на виконання зазначеної ухвали надав необхідні документи та такі долучено до матеріалів справи (а.с.16-17). Відтак, доводи апелянта в цій частині спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апелянта щодо умисних дій відповідача, про введення його в оману, оскільки фактично документи ним підписані, однак розрахункові кошти йому так і не виплатили, а трудову книжку повернули значно пізніше, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами. Зокрема, до правоохоронних органів він не звертався, а наведені в апеляційній скарзі твердження не підкріплені доказами, тоді як письмові докази відповідача не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, відсутність оцінки наданих позивачем доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є достатньо вмотивованим та обґрунтованим і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богородчанського районного суду від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2021 року.

Суддя -доповідач Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Горейко М.Д.