ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 386/1052/20

провадження № 22-ц/4809/843/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області (суддя Шкамерда К. С.) від 04 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 16 листопада 2017 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав та подав до банку анкету-заяву № б/н про приєднання до Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, яка разом з Умовами та «Тарифами банку», викладеними в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 11 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 30482,35 грн, з яких: 23000,92 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 4319,43 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3162,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України. вказану заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним так, як висновки суду не відповідають фатам у цій справі. Позивач категорично не погоджується з висновком суд про відсутність доказів укладення між сторонами по справі кредитного договору, суд залишив поза увагою, що відповідач подав анкету-заяву у якій вказав про ознайомлення і приєднання до Умов та Тарифів банку, отримав і активізував надану йому банком кредитну картку, здійснював використання кредитних грошових коштів, частково сплачував борг. Крім того, суд не застосував норму ст. 530 ЦК України яка дає банку право вимагати від відповідача-позичальника повернення фактично виданих йому кредитних коштів, а отже суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за «тілом» кредиту.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив такі обставини

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правила надання банківських послуг становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Вказану заяву відповідач по справі подав в банк.

Банк відкрив ОСОБА_1 банківський рахунок, випустив платіжну кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до вересня 2021 року та встановив кредитний ліміт в розмірі 1000 грн, який надалі змінював в сторону збільшення.

Згідно з наданим банком розрахунком та виписки з рахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 11 жовтня 2020 року становить 30482,35 грн, з яких: 23000,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4319,43 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3162,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України, у редакції яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Отже, укладений відповідно до закону договір є обов`язковим для його сторін і створює для них цивільні права та обов`язки, що виливає зі змісту ст. 11, 629 ЦК України.

На спірні правовідносини не поширюються норми Закону України «Про споживче кредитування» з огляду на те, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 цього Закону він не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімально заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, що становило 3200 грн, а також з огляду на встановлений банком станом на 16 листопада 2017 року розмір кредитного ліміту на картковому кредитному рахунку, який відкрито відповідачу 1000 грн.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Зміст принципу змагальності цивільного судочинства полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що підписавши 16 листопада 2017 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені в мережі Інтернет на сайті позивача, відповідач по справі приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, погодився з ними та зобов`язався виконувати їх, що вказує на укладення між ним та банком договору на підставі якого відповідачу був відкритий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

На підтвердження своїх вимог до позовної заяви позивач додав витяг з визначених банком умов та правил надання ним послуг своїм клієнтам, які були чинними станом на 16 листопада 2017 року, повна версія яких розміщена в мережі Інтернет на сайті ПриватБанку за адресою: https://privatbank.ua у розділі «Архів договорів».

Вказані умови та правила містять розділи та пункти щодо різних за характером договорів, у тому числі договору банківського рахунку, кредиту, банківського вкладу, фінансового лізингу, застави, іпотеки тощо, а також інструкції з використання платіжних карток, правила обслуговування клієнтів без ідентифікації та інше.

Зокрема, розділ 2 умов та правил містить умови надання банківських послуг фізичним особам.

Підрозділ 2.1. розділу 2 цих умов та правил встановлює умови використання платіжних карток ПриватБанку та Тарифи на їх відпуск та обслуговування каток.

Так підпункт 2.1.1.2.1. передбачає, що для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Її тип визначено в Договорі, частиною якого є Анкета-заява про приєднання до Умов та Для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Її тип визначено в Договорі, частиною якого є Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві. Договір укладається терміном на двадцять років.

Згідно з п. 2.1.1.12.2 Умов та Правил за користування Кредитом протягом Пільгового періоду Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). В разі якщо, в дату нарахування відсотків згідно цих Умов, Клієнт використав всю суму Кредиту, Сторони узгодили про збільшення розміру Кредиту на розмір боргових зобов`язань за Кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Згідно ст.212 ЦК України, в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченою.

Підпунктом 2.1.1.12.4. Умов та Правил передбачено, що термін внесення мінімального обов`язкового платежу по Кредиту (далі - «Платіж»), а також овердрафту - до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Складові мінімального обов`язкового платежу визначаються з урахуванням черговості погашення боргових зобов`язань, встановлених цими Умовами. Термін повернення кредиту становить 20 років. Термін повернення кредиту для Преміальних карт становить: для Platinum та МС World Elite 1 рік, для VISA Infinite 2 роки, для МС World Black Edition 20 років.

Згідно з п. 2.1.1.12.6. на боргові зобов`язання за Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (пункт не застосовується для Преміальних карток Platinum, МС World Black Edition, МС World Elite і VISA Infinite).

В цьому ж розділі Умов та Правил, у редакції станом на 16 листопада 2017 року, містилися тарифи на послуги з випуску та обслуговування кредитних карток різних типів («Картка для виплат», «Картка для виплат з індивідуальним дизайном», миттєва «Універсальна», «Універсальна» з фото, «Універсальна Gold», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «іменні Золоті картки», карт преміального сегмента: Platinum або МС World Black Edition або МС World Elite або VISA Infinite та ін.), які сукупно становлять 420 тарифних позицій, зокрема, відомості про базові процентні ставки за користування коштами в межах кредитного ліміту для кожного з типу карток окремо, які суттєво різняться.

При цьому у довідці про видану банком відповідачу карту (с. 19) позивач вказав її номер, дату відкриття та термін дії, але не вказав тип картки, що не дає можливості встановити (ідентифікувати) тарифи банку за послуги з її випуск, обслуговування та надання фінансового кредиту.

У поданій позивачем до суду копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 17 листопада 2017 року, всупереч п. 2.1.1.2.1. встановлених банком умов та правил надання ним послуг, не вказано жодних відомостей про обрану відповідачем по справі послугу банку, тип банківської картки або тарифи банку.

З типової, розробленої банком анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк (додаток 1.3.1 розділу 1 умов та правил, які розміщені на сайті банку) вбачається, що клієнт приєднується до всіх умов та правил баку щодо будь-яких послуг, що надає банк.

При цьому особливу увагу на себе звертає обсяг повного договору про надання ним банківських послуг, які позивач розмістив на своєму сайті в мережі Інтернет та запропонував для приєднання своїм клієнтам 1409 сторінок тексту з урахуванням усіх додатків та тарифних сіток.

Цей документ значний за обсягом, складний для сприйняття, особливо людиною, яка є пересічним споживачем банківських послуг і здебільшого не має спеціальної фінансової або юридичної підготовки, а також достатнього часу для його вивчення перед прийняттям рішення, а отже цей документ для такої особи може бути взагалі незрозумілим.

Близький за змістом висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі за схожих обставин, який викладено у постанові від 03 липня 2019 року № 342/180/17, а саме: «З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк».

Надані позивачем до суду роздруківки із його сайту Тарифів банку й Умов та Правил надання послуг належним доказом у цій справі бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 грудня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 грудня 2020 року), тобто банк має можливість вносити зміни у будь-яку з редакцій своїх же умов та правил.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяги з Тарифів та Умов та Правил, а також самі умови та правила, що розміщенні банком в мережі Інтернет, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З цих же підстав їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 листопада 2017 року шляхом підписання відповідачем по справі анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі сплату процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини укладення між сторонами договору, на які посилався позивач, та дав їм належну оцінку під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитом й обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині у зв`язку з безпідставністю позовних вимог через недоведеність позивачем підстав виникнення у відповідача обов`язку по їх сплаті.

Водночас колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту виникнення будь-яких зобов`язань з боку ОСОБА_1 .

Як вбачається з доданої позивачем до позовної заяви виписки з карткового кредитного рахунку(с. 14 17), який відкритий банком на підставі його анкети-заяви ОСОБА_1 , відповідач по справі здійснював витратні операції (перекази коштів іншим особам, переказ коштів на власні інші рахунки, оплату за придбані різноманітні товари та послуги) за рахунок коштів, які надав йому банк, та операції з поповнення кредитного рахунку власними коштами. Крім того, банк здійснював списання коштів на погашення заборгованості по процентах та комісії.

Вказана виписка відповідає вимогам статей 76 - 80 ЦПК України оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно з п. 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед банком.

На підставі записів про оборот коштів на картковому рахунку апеляційний суд встановив, що за період з 16 листопада 2017 року по 26 червня 2020 року ОСОБА_1 здійснив витратних операцій на загальну суму 31604,97 грн, а поповнив рахунок на суму 28887,72 грн.

При цьому апеляційний суд не бере до уваги операції на рахунку, які провів банк самостійно по списанню заборгованості про процентах та комісії так, як позивач не довів виникнення у відповідача таких зобов`язань.

Отже, оборот коштів по картковому кредитному рахунку, який банк відкрив відповідачу, має від`ємний баланс і становить 2717,25 грн.

З огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, з урахуванням вимог ч. 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та беручи до уваги, що відповідач не оспорював використання ним коштів банку в межах кредитного ліміту, колегія суддів дійшла до висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 2717,25 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то апеляційний суд виходить з того, що за відсутності в анкеті-заяві строку повернення отриманих ОСОБА_1 коштів банку та не надання позивачем до суду доказів пред`явлення банком в порядку ст. 530 ЦК України відповідної вимоги щодо виконання позичальником обов`язку із повернення кредиту до подання цього позову, відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції припустився процесуальних помилок, неповно встановив обставини справи, не врахував факт використання відповідачем коштів банку (здійснення трат понад залишок власних коштів на рахунку) та неповне повернення використаних ним коштів.

Вказане порушення потягло ухвалення неправильного рішення про повну відмову в позові.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України виявлені апеляційним судом порушення закону, які допустив суд першої інстанції, є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення.

Про судові витрати

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, то й понесені ним витрати на сплату судового збору при поданні позову та апеляційної скарги підлягають присудженню пропорційно задоволеним вимогам.

При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2102,00 грн (с. 6), а при подачі апеляційної скарги 3153,00 грн (с. 123), всього на суму 5255,00 грн, а отже на відповідача належить покласти обов`язок частково компенсувати такі витрати позивача в сумі 472,95 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи у ЄДР 14360570) заборгованість у сумі 2717 (дві тисячі сімсот сімнадцять) грн 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи в ЄДР 14360570) судовий збір у розмірі 472 (чотириста сімдесят дві) грн 95 коп.

В частині позовних вимог про стягнення процентів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко