Справа № 405/3152/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідмоленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ВАТ «Кіровоградгаз» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову вказав, що він з 27.12.2019 року працював директором комерційним ВАТ «Кіровоградгаз». 21.02.2020 року новопризначений Голова Правління ОСОБА_4 викликав його до свого кабінету та застосовуючи психологічний тиск змусив написати заяву про звільнення з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, хоча наміру звільнятися у позивача не було. При цьому, у даній заяві не вказано дату звільнення, оскільки чіткої домовленості щодо неї між сторонами досягнуто не було. В подальшому, Голова Правління повідомив, що ним одноособово прийнято рішення, що останнім робочим днем позивача є 24.02.2020 року. Після даних подій, позивач від пережитого хвилювання та нервового зриву занедужав та з 24.02.2020 року по 21.03.2020 року перебував на лікарняному. При цьому, відповідачем не видано трудової книжки та не ознайомлено позивача з наказом про звільнення.

Вказав, що заява про звільнення була складена під впливом психологічного тиску без внутрішнього волевиявлення та визначення сторонами строку припинення трудових відносин. Вважає, що волевиявлення обох сторін щодо припинення трудового договору не було, оскільки сторони не досягнули домовленості про дату звільнення. За таких обставин просить визнати протиправним та скасувати наказ ВАТ «Кіровоградгаз» № 151-к/тр від 21.02.2020 року «Про звільнення», яким позивача звільнено 24.02.2020 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, поновити позивача на посаді директора комерційного ВАТ «Кіровоградгаз», стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.06.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

21.07.2020 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що 21.02.2020 року позивач власноруч написав заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін. У свою чергу, Голова Правління ВАТ «Кіровоградгаз» закріпив усну домовленість між сторонами шляхом накладення в присутності позивача та начальника відділу кадрів резолюції про звільнення саме 24.02.2020 року. Вважає, що сторони погодили припинення трудових відносин за угодою сторін саме 24.02.2020 року. Своє бажання звільнитися позивач підкреслив також і в електронному листі від 21.02.2020 року, який він направив структурним підрозділом Товариства, в якому прощався з трудовим колективом та дякував за спільну роботу. 24.02.2020 року позивачу було зачитано наказ про звільнення, від отримання якого він відмовився. Того ж дня з позивачем було проведено повний розрахунок. При цьому, позивач жодних дій, що свідчили про анулювання домовленості про звільнення не здійснював, доказів будь-якого психологічного тиску, що здійснювався на нього, не надав. Вважає, що позивач зробив свідомий вибір щодо звільнення за угодою сторін. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити та пояснили, що 21.02.2020 року позивач написав заяву про звільнення в емоційному стані, коли на нього чинили тиск. При цьому, дату звільнення сторони не узгоджували. 24.02.2020 року позивач вийшов на роботу, щоб забрати свої речі. При оголошенні наказу про звільнення позивач вийшов з кабінету, а тому змісту наказу не чув. З даним наказом позивач ознайомився лише 03.04.2020 року та того ж дня отримав трудову книжку.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 21.02.2020 року у п`ятницю позивач написав заяву про звільнення, однак з метою своєчасного розрахунку позивача було звільнено 24.02.2020 року в понеділок. При цьому, між сторонами була досягнута усна домовленість про звільнення саме 24.02.2020 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 06.03.2017 року було прийнято у ВАТ «Кіровоградгаз» на посаду заступника Голови Правління з питань охорони праці, пожежної безпеки, екологічної безпеки начальника відділу охорони праці (наказ від 02.03.2017 року № 119/к). У зв`язку з виробничою необхідністю позивача тимчасово переведено за його згодою на посаду директора комерційного терміном на два місяці з 27.12.2019 року по 26.02.2020 року (наказ від 27.12.2019 року № 1227/к) (а.с. 58).

21.02.2020 року ОСОБА_1 подав до ВАТ «Кіровоградгаз» заяву, в якій просив звільнити його із займаної посади за згодою сторін. На цій заяві у верхній лівій частині поставлена резолюція відділу кадрів звільнити 24 лютого (а.с. 53а).

Наказом ВАТ «Кіровоградгаз» від 21.02.2020 року № 151-к/тр «Про звільнення» на підставі поданої працівником заяви від 21.02.2020 року ОСОБА_1 звільнено 24.02.2020 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 54).

Того ж дня, ОСОБА_1 о 14:52 год. електронною поштою направив структурним підрозділам ВАТ «Кіровоградгаз» електронного листа, в якому подякував колегам за співпрацю (а.с. 62).

24.02.2020 року працівниками ВАТ «Кіровоградгаз» було складено акт про відмову директора комерційного ОСОБА_1 від підписання про ознайомлення з наказом від 21.02.2020 року № 151-к/тр «Про звільнення» (а.с. 55).

Крім того, з 24.02.2020 року по 21.03.2020 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серії АКА № 290915 та серії АКА № 298452 виданими КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Кропивницького» Міської ради міста Кропивницького» та КНП «Центральна міська лікарня» Міської ради міста Кропивницького» (а.с. 13, 14, 28).

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він працює начальником управління економічної безпеки ВАТ «Кіровоградгаз» та з позивачем перебував у робочих стосунках. 24.02.2020 року у його присутності ОСОБА_1 , а також у присутності Голови Правління ОСОБА_4 та начальника відділу кадрів ОСОБА_6 відмовився від підписання наказу про звільнення, про що було складено відповідний акт. При ознайомленні з наказом, який було зачитано вголос, жодних зауважень не було. ОСОБА_1 про вчинення відносно нього тиску нічого не говорив.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу стала особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити його із займаної посади за угодою сторін.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін щодо підстави припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди є: 1) підстава припинення угоди сторін та 2) строк, з якого договір припиняється.

Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Отже, законність припинення трудових відносин за угодою сторін фактично поставлено у залежність від наявності взаємної згоди працівника та роботодавця на таке звільнення.

За пунктом 1 статті 36 КЗпП України безстроковий трудовий договір може бути припинено у будь-який строк, стосовно якого досягли домовленості працівник та роботодавець. Такий строк може бути як меншим, так і перевищувати встановлений для звільнення за власним бажанням двотижневий період. При цьому, дату припинення трудових відносин за угодою сторін сторони (працівник і роботодавець) визначають за взаємною домовленістю.

Тобто, звільнення за угодою сторін передбачає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк. У свою чергу, недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення позбавляють роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 813/5855/15 та від 31.10.2019 року в справі № 1340/6082/18.

Разом з тим, заява позивача про звільнення із займаної посади за угодою сторін не містить волевиявлення (пропозиції) позивача на визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати за угодою сторін, а сама дата припинення трудових відносин за угодою сторін сторонами не була узгоджена.

Так, резолюція керівника відповідача, проставлена на цій заяві щодо звільнення позивача з 24.02.2020 року, не підтверджує наявність волевиявлення зі сторони працівника щодо звільнення саме з цієї дати.

Доводи відповідача про те, що позивач мав намір звільнитися із займаної посади та, при цьому, не вживав жодних дій щодо анулювання домовленості про звільнення за угодою сторін суд до уваги не бере, оскільки анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, суд вважає, що сторони трудового договору не досягли згоди щодо основних умов припинення трудових відносин з підстави, визначеної у п. 1 ст. 36 КЗпП України, а відтак у позивача було відсутнє волевиявлення на звільнення із займаної посади з 24.02.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, суд вважає, що наказ ВАТ «Кіровоградгаз» № 151-к/тр від 21.02.2020 року «Про звільнення», яким ОСОБА_1 , директора комерційного, звільнено 24.02.2020 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП Україн є протиправним та підлягає скасуванню, а Бєлова слід поновити на посаді директора комерційного ВАТ «Кіровоградгаз».

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядом обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Згідно довідки ВАТ «Кіровоградгаз» середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 2098,28 грн. (а.с. 61).

Період вимушеного прогулу позивача обраховується в робочих днях починаючи з першого дня після звільнення до дати прийняття рішення про поновлення позивача на посаді (з 25.02.2020 року по 16.09.2021 року), оскільки позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі розглядався судом більше одного року не з вини працівника (позивача). Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 2098,28 грн. х 390 робочих днів = 818329,20 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про поновлення на роботі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені позивачем 840,80 грн. судового збору за позовну вимогу майнового характеру, а з відповідача в дохід держави 8183,29 грн. судового збору, що необхідно доплатити за позовну вимогу майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» № 151-к/тр від 21.02.2020 року «Про звільнення», яким ОСОБА_1 , директора комерційного, звільнено 24.02.2020 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора комерційного Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз».

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» (25006, м. Кропивницький, вул. А. Тарковського, 67, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.02.2020 року по 16.09.2021 року в розмірі 818329,20 грн., а також судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» (25006, м. Кропивницький, вул. А. Тарковського, 67, ) на користь держави судовий збір в розмірі 8183,29 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора комерційного Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз» підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.09.2021 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний