Ухвала

04 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 753/9175/20

провадження № 61-14590ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Орізон» про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Орізон» (далі - ТОВ «Орізон»), у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 25 грудня 2007 року в розмірі 27 597 500,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Орізон» на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 27 597 500,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року скасовано, матеріали справи 753/9175/20 передано до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/15194/20 про банкрутство ТОВ «Орізон».

ОСОБА_1 27 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 09 вересня 2021 року ці недоліки було усунуто, зокрема подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 11 серпня 2021 року у справі № 497/261/19; від 06 серпня 2021 року у справі № 509/4869/18, від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Оскаржена постанова Київського апеляційного суду ухвалена 29 липня 2021 року. Постанови Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 497/261/19 та від 06 серпня 2021 року у справі № 509/4869/18, на які посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 , оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 13 серпня 2021 року та 11 серпня 2021 року відповідно.

Окрім цього, аналіз судових рішень у справі № 504/2457/15-ц свідчить, що Верховним Судом 07 квітня 2020 року постановлено ухвалу, а не постанову, як зазначає в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 . Таким чином, ухвала Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19), на яку посилається в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах.

Тому посилання на постанови Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 497/261/19, від 06 серпня 2021 року у справі № 509/4869/18 та ухвалу від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року в частині посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 497/261/19, від 06 серпня 2021 року у справі № 509/4869/18 та ухвалу від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат