Провадження № 2/752/1485/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.09.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

у листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01.08.2016 року в сумі 3 565 037, 62 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом - 744 600 грн., 15% річних за користування чужими грошовими коштами - 37 230 грн., пеня на прострочену заборгованість - 2 717 790 грн., 3 % річних за простроченою заборгованістю - 65 417,62 грн.

В обґрунтування позову зазначено про те, що 01.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 30 000 доларів США, яку позичальник повинен був повернути не пізніше 30 листопада 2016 року.

01.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору позики від 01.08.2016 року, за умовами якої сторони встановили, що процент за користування позикою становить 15 % річних, які нараховуються кожного дня та підлягають виплаті щомісяця готівкою у валюті долар США.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач не повернув позику у встановлений договором термін, позивач просить стягнути суму боргу, відсотки за користування позикою, пеню та три проценти річних.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.11.2019 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16.12.2019 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що грошові кошти від позивача не отримував та договір позики з позивачем не укладав.

Також, відповідачем подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

27.01.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2020 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.08.2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2020 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2020 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.03.2021 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

06.08.2021 року до суду надійшов висновок експертів від 05.08.2021 року № 3346/3347/21-32.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2021 року провадження у справі поновлено.

Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову повністю.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Матеріали цивільної справи містять копію договору позики від 01.08.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 , як позикодавець, та ОСОБА_2 , як позичальником (а.с. 7), згідно умов п. 1.1 якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі, еквівалентному 30 000 доларів США, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у встановлений договором строк.

Згідно п. 1.3 договору позики, позикодавець підтверджує, що він отримав готівковими грошовими коштами у гривні всю суму позики, вказану у п.п. 1.1, до підписання даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві всю суму отриманої позики 30 листопада 2016 року.

Також, матеріали справи містять копію додаткового договору від 01.08.2016 року до договору позики від 01.08.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 , як позикодавець, та ОСОБА_2 , як позичальником (а.с. 9), яким сторони визначили, що проценти за користування позикою складають 15 % річних, нараховуються кожного дня та підлягають виплаті щомісяця готівковими коштами у валюті долар США.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач грошові кошти, отримані 01.08.2016 року у позику не повернув ані у строк, встановлений договором, ані у подальшому.

Згідно зі ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормою ч. 1 ст. 627 ЦК встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК).

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК).

Договір позики за своєю правовою природою є строковим договором, а відтак умова щодо строку повернення позики, внаслідок порушення якої настає відповідальність, передбачена договором, не може бути погоджена на інших умовах, ніж сама відповідальність, яка за своєю суттю є лише забезпеченням виконання основного зобов`язання.

Відповідальність, передбачена договором позики, є обов`язковою умовою для договорів позики та визначена на законодавчому рівні.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять розписки, складеної особисто відповідачем, про отримання грошових коштів 01.08.2016 року у позику у вказаній сумі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що підписи на договорі позики та додатковому договорі до нього, йому не належать.

З метою встановлення вказаних обставин, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Висновком експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 3346/3347/21-32 від 05.08.2021 року (а.с. 199), встановлено наступне.

Підписи від імені ОСОБА_2 , що містяться: у нижньому правому куті першого аркуша та у розділі «РЕКВИЗИТЫ СТОРОН» в графі « ЗАЕМЩИК ОСОБА_2 » на другому аркуші договору позики від 01.08.2016 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; у розділі « РЕКВИЗИТЫ СТОРОН » в графі « ЗАЕМЩИК ОСОБА_2 » у додатковій угоді від 01.08.2016 року до договору позики від 01.08.2016 року, укладеній між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Рукописні записи « ОСОБА_2 », що містяться у нижньому правому куті першого аркуша та у розділі « РЕКВИЗИТЫ СТОРОН » в графі « ЗАЕМЩИК ОСОБА_2 » на другому аркуші договору позики від 01.08.2016, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконані самим ОСОБА_2 .

Встановити, чи виконані підписи від імені ОСОБА_2 , що містяться у нижньому правому куті першого аркуша та у розділі « РЕКВИЗИТЫ СТОРОН » в графі « ЗАЕМЩИК ОСОБА_2 » на другому аркуші договору позики від 01.08.2016, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , самим ОСОБА_2 чи іншою особою, не виявилось можливим з причин, що вказані у п. 3 дослідницької частини висновку експертів.

Рукописний запис « ОСОБА_2 », що міститься у розділі « РЕКВИЗИТЫ СТОРОН » в графі « ЗАЕМЩИК ОСОБА_2 » у додатковій угоді від 01.08.2016 до договору позики від 01.08.2016 року, укладеній між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний самим ОСОБА_2 .

Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 , що міститься у розділі « РЕКВИЗИТЫ СТОРОН » в графі « ЗАЕМЩИК ОСОБА_2 » у додатковій угоді від 01.08.2016 до договору позики від 01.08.2016 року, укладеній між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , самим ОСОБА_2 чи іншою особою, не виявилось можливим з причин, що вказані у п. 3 дослідницької частини висновку експертів.

Згідно п. 3 дослідницької частини висновку експертів, при оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що не співпадіння, не розбіжності загальних та суттєвих окремих почеркознавчих ознак, які у кожному випадку утворюють індивідуальну сукупність, не можуть слугувати підставою не лише для категоричного, а й навіть для ймовірного висновку про тотожність. Це пояснюється тим, що співпадаючі ознаки хоча і чисельні, але за ідентифікаційною значимістю не створюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки відносяться до ознак, що часто зустрічаються у почерках різних осіб. Що ж стосується розбіжних почеркознавчих ознак, то встановити, чи є вони варіантами ознак підписного почерку ОСОБА_2 , що не проявилися у наданих зразках, чи є результатом зміни ОСОБА_2 ознак власного підписного почерку, або викликані виконанням даних досліджуваних підписів не ОСОБА_2 , а іншою особою, не виявилось можливим через вкрай обмежену кількість у складі транскрипції досліджуваних підписів почеркової інформації, яка б характеризувала письмові навички виконавця.

Відтак, з наведеного висновку вбачається, що встановити, чи ОСОБА_2 чи іншою особою виконані досліджувані підписи, не виявилося можливим експертним шляхом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Аналізуючи наявні докази у справі у їх сукупності, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази на підтвердження тієї обставини, що підпис у договорі позики від 01.08.2016 року та додатковій угоді до нього від 01.08.2016 року належить відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вказаних обставин, суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27 вересня 2021 року.

Суддя