Справа № 135/1016/21
Провадження № 2-о/135/37/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

15.09.2021 м. Ладижин.

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Корнієнко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - факту належності Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) за періоди: з серпня по жовтень 2004 року, з серпня по листопад 2005 року, з липня 2006 по травень 2011 року та червень 2014 року включно, які містяться в системі персоніфікованого обліку відомостей застрахованих осіб за реєстраційним номером облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_1 » - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

У поданій заяві зазначила, що Пенсійний фонд України не зараховує її до страхового стажу період роботи в ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» з 05.08.2004 по 05.10.2004, з 25.08.2005 по 05.11.2005 та з 08.07.2006 по 26.06.2014, згідно фактично сплачених страхових внесків. Із поданої заяви видно, що встановлення даного факту заявнику необхідно для призначення пенсії. Згідно Інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Ладижинський завод силікатної цегли» було визнано банкрутом і на даний час підприємство перебуває в стані припинення. Тому не має можливості внести будь-які виправлення чи зміни до Індивідуальних відомостей про застраховану особу «Форма ОК-5» щодо її реєстраційного номеру облікової картки платника податків, в яких виявлено помилку.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без, по батькові, місце і час народження якої, що значиться в документі, збігається з прізвищем, ім`ям та по батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України).

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18).

Отже, за положеннями зазначених норм процесуального права встановлення факту, що має юридичне значення, який не зазначено в частині 1 статті 315 ЦПК України, можливе виключно за умови, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З викладеного в заяві вбачається, що заявник просить встановити факт належності її індивідуальних відомостей про застраховану особу, де невірно вказано його реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Однак, вказані відомості не є правовстановлюючим документом, а є відомостями, занесеними до відповідної бази Пенсійного Фонду.

Крім того, як вбачається з пункту 8 IV розділу Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, у разі виявлення застрахованою особою некоректних відомостей в її обліковій картці (прізвище, ім`я, по батькові на поточний момент; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дата народження, місце народження; стать; громадянство; серія та номер паспорта; номер телефону (за згодою); адреса місця проживання) ця особа може подати до територіального органу Пенсійного фонду України особисто або через представника анкету застрахованої особи для внесення/зміни/уточнення даних в Реєстр(і) застрахованих осіб (далі - Анкета) за формою згідно з додатком 2 до цього Положення та документи, що підтверджують внесення/зміну/уточнення даних та належність помилкових даних цій особі (паспорт (інший документ, що посвідчує особу), трудова книжка, документ, який підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта).

Таким чином, вказаним Положенням передбачено, що неточності у індивідуальній відомості про застраховану особу підлягають усуненню шляхом внесення уповноваженим органом відповідних змін при пред`явленні заявником документа на підтвердження присвоєного йому реєстраційного номера облікової картки платника податків. Факт належності заявникові цих документів у судовому порядку встановленню не підлягають, тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Заявником не зазначено з яких причин неможливо в позасудовому порядку внести зміни до системі персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб.

У пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Крім того, Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що не можуть бути встановлені в судовому порядку, зокрема, факти щодо трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг).

Ураховуючи наведене, судом встановлено, що заявлені ОСОБА_1 питання про встановлення факту не можуть бути встановлені у порядку, визначеному ЦПК України для розгляду справ в окремому провадженні, так як існує іншій, позасудовий порядок їх встановлення, та їх віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Тобто, заявлене питання може бути вирішено шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України, а у разі відмови, дії останнього можуть бути оскаржені до суду в позовному провадженні.

Такі висновки суду відповідають і практиці Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 03.07.2019 року по справі № 433/3/16-ц. У вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що суд помилково відкрив провадження у цивільній справі та розглянув питання по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому необхідно відмовити у відкритті провадження у даній справі, оскільки подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186, 293, 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя