КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року місто Київ

справа №753/8735/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Борисової О.В.,

суддів Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року про повернення скарги, постановлену під головуванням судді Трусової Т.О., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гусєвої Яни Андріївни, заінтересована особа: Дарницький районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва зі скаргою в порядку ст.447 ЦПК України на дії та рішення старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУМіністерства юстиції України Гусєвої Я.А.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2021 року скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким його вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що суд першої інстанції повинен був розглянути його скаргу протягом десяти днів відповідно до ст.450 ЦПК України, однак цього не зробив.

Вказував, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року по цивільній справі №2-1206/12 він виконав добровільно ще до відкриття виконавчих проваджень, а тому дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанов про стягнення виконавчого збору є неправомірними.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи скаргу заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 об'єднав у даній скарзі вимоги, які повинні розглядатися в порядку різного судочинства, а саме: про зобов'язання скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та зняти арешт - в порядку, визначеному нормами розділу VII ЦПК України; про зобов'язання скасувати постанову про стягнення виконавчого збору - в порядку адміністративного судочинства, а тому застосовуючи аналогіюзакону на підставі п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України повернув скаргу заявнику.

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

визнати дії старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВСу місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції України Гусєвої Я.А. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 22 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64386734 неправомірними;

зобов`язати старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВСу місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції України Гусєву Я.А. скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 22 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64386734;

зобов`язати старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВСу місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції України Гусєву Я.А. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64921874;

зобов`язати старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВСу місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції України Гусєву Я.А. зняти арешт з його рахунків та не накладати арешт на його майно за виконавчими провадженнями №64386734 та №64921874.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

Таким чином, звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця є формою звернення за судовим захистом на стадії виконання судового рішення, тому до скарги, яка подається відповідно до статті 447 ЦПК України, застосовуються загальні вимоги (правила) щодо форми та змісту позовної заяви.

Це пояснюється тим, що розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ, а тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч.1 ст.287 КАС України).

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб держаної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищезазначеного можна дійти висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу, як виконавчих документів в окремому провадженні.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з якими відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15, від 03 жовтня 2018 у справі №320/7888/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №826/5195/17, від 16 січня 2019 року у справі №910/22695/13, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16, від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18, від 15 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001073.

Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що боржник ОСОБА_1 об'єднав у даній скарзі вимоги, які повинні розглядатися в порядку різного судочинства, а саме: про зобов'язання скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, зняти арешт та не накладати арешт на рахунки заявникав порядку, визначеному нормами розділу VII ЦПК України, а про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та зобов'язання скасувати дану постанову - в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд першої інстанції, повертаючи скаргу за аналогією закону та посилаючись на п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України не врахував, що ОСОБА_1 з вимогами про зобов`язання старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВСу місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції України Гусєву Я.А. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64921874; зобов`язання старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВСу місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції України Гусєву Я.А. зняти арешт з його рахунків та не накладати арешт на його майно за виконавчими провадженнями №64386734 та №64921874 має право звернутися до суду зі скаргою у порядку визначеному розділомVII ЦПК України, а отже повинен був вирішити питання про наявність підстав для скарги до розгляду.

А щодо вимог скарги про визнання дій старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУМіністерства юстиції України Гусєвої Я.А. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 22 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64386734 неправомірними; зобов`язання старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві ЦМУМіністерства юстиції України Гусєву Я.А. скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 22 березня 2021 року у виконавчому провадженні №64386734 суд першої інстанції повинен був застосувати п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2021 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: