Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2155/21
номер провадження 2/695/1097/21

29 вересня 2021 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Біліченко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, третя особа Золотоніський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі головного державного виконавця Щербак Людмили Володимирівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
Одночасно із зверненням до суду з даним позовом позивачем подано заяву про його забезпечення.
Ухвалою від 02.08.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 29.09.2021 о 12 год 00 хв.
Відповідачі відзиви на позов не надали.
Позивач у судове засідання не прибув, явку свого представника не забезпечив. Згідно з наданою 17.08.2021 до суду заявою, позивач позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, просить справу розглянути за його відсутності.
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у судове засідання не прибув, явку свого представника у судове засідання також не забезпечив.
Ухвали суду та судові повістки надсилались на адресу місця знаходження відповідача, однак повернулись до суду з відміткою «Укрпошти» про неможливість їх вручення адресату.
Відтак, враховуючи положення ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд висновує, що відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про причини такої неявки суд не повідомило. Відповідач до початку судового засідання надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог, відповідно до якої просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн 00 коп. Одночасно з наданням суду заяви про визнання позову відповідач надіслав до суду клопотання про врегулювання спору за участі судді.
Третя особа Золотоніський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі головного державного виконавця Щербак Людмили Володимирівни явку свого представника у судове засідання також не забезпечила.
Відтак, враховуючи наведене та беручи до уваги заяву позивача про розгляд справи за його відсутності та надану Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заяву про фактичне визнання позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.
Постановою головного державним виконавцем Щербак Людмилою Володимирівною Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.07.2021 відкрито виконавче провадження № 66101270 з виконання вказаного виконавчого напису.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що приватний нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не врахував та не перевірив факт наявності та відсутності спору щодо такої заборгованості.
Відповідач до початку судового засідання надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог, відповідно до якої просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок №296/5) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
З системного аналізу наведених норм вбачається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.
Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
За таких обставин, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд дійсно не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, як на тому наполягав представник відповідача у відзиві. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від кредитної установи та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед кредитною установою, зазначений у написі є безспірним. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за тілом кредиту та відсотками є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог кредитної установи до позивача.
Наведене свідчить, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не перевірив безспірність розміру заборгованості.
При цьому суд зауважує, що підлягає перевірці питання щодо стягнення з боржника за кредитним договором, а сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 року по справі №310/9293/15.
Щодо тверджень позивача у позовній заяві про неотримання письмової вимоги від відповідача, суд зауважує, що відповідачем не надано суду даних про те, що позивач отримував від ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» письмове повідомлення про порушення зобов`язання.
Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи визнання ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю.
Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 908 грн 00 коп.
Судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною першою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідач до початку судового засідання надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог, відповідно до якої просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн 00 коп.
Таким чином, на підставі викладеного вище з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 454 грн 00 коп.
Керуючись ст. 10, 141, 264, 265, 274 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, третя особа Золотоніський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі головного державного виконавця Щербак Людмили Володимирівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Середа Л.В.