Справа № 932/459/21
Провадження № 2/932/116/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скопа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що на підставі договору №SAMDN1780 від 10.09.2009 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_1 доступ до коштів на його картковому рахунку. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконав, кредитні кошти витратив та не повернув. Внаслідок цього, станом на 27.05.2013 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 67 244 грн. 73 коп., з яким: 41 513 грн. 43 коп. заборгованість за тілом кредиту, 22 052 грн. 98 коп. несплачені проценти, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3 178 грн. 32 коп. штраф (процентна складова). Даний факт було встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.03.2014 року і саме така заборгованість була стягнута з відповідача на користь позивача. Постановою ВДВС від 06.10.2020 року підтверджується, що вищевказане рішення боржником виконано. Позивач посилається на те, що з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.03.2014 року, тобто за період з 10.09.2009 року по 27.05.2013 року, тобто за період після подання позовної заяви від 12.06.2013 року, з 13.06.2013 року по 06.10.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 78 155 грн. 49 коп., з яких: 69 041 грн. 07 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 9 114 грн. 42 коп. 3% річних від простроченої суми. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 78155,49 грн. разом із судовими витратами у сумі 2270 грн.

Ухвалою суду від 03.02.21 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору №SAMDN1780 від 10.09.2009 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_1 доступ до коштів на його картковому рахунку. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконав, кредитні кошти витратив та не повернув. Внаслідок цього, станом на 27.05.2013 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 67 244 грн. 73 коп., з яким: 41 513 грн. 43 коп. заборгованість за тілом кредиту, 22 052 грн. 98 коп. несплачені проценти, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3 178 грн. 32 коп. штраф (процентна складова). Даний факт було встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.03.2014 року і саме така заборгованість була стягнута з відповідача на користь позивача. Постановою ВДВС від 06.10.2020 року підтверджується, що вищевказане рішення боржником виконано. Позивач посилається на те, що з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.03.2014 року, тобто за період з 10.09.2009 року по 27.05.2013 року, тобто за період після подання позовної заяви від 12.06.2013 року.

Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, за період з 13.06.2013 року по 06.10.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 78 155 грн. 49 коп., з яких: 69 041 грн. 07 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 9 114 грн. 42 коп. 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з ОСОБА_1 кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків за користування грішми. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув. Рішенням суду від 03.03.2014 року заборгованість з відповідача була стягнена, проте виконано рішення суду було 06.10.2020 року. Таким чином, внаслідок тривалого виконання рішення суду у банка є право на вимагання стягнення встановленого індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та трьох процентів річних. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , і реалізував це право, звернувшись до суду та надав розрахунок заборгованості, який суд приймає як належний та допустимий доказ. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано.

З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2270 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 551, 610, 623, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 5, 10-11, 12, 13, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором № SAMDN1780 від 10.09.2009 року за період з 13.06.2013 року по 06.10.2020 року, яка склалася у сумі 78 155 грн. 49 коп., з яких:

- 69 041 грн. 07 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання,

- 9 114 грн. 42 коп. три відсотки річних від простроченої суми,

судові витрати у сумі 2270 грн., а всього - 80 425 грн. 49 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева