Провадження № 2/760/6978/21
В справі № 760/8205/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа: Громадська організація « Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить доручити Державній казначейській службі України стягнути з рахунків Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а в разі відсутності коштів стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 30 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Крім того, просить зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами Департаменту патрульної поліції заподіяну державному органу шкоду під час виконання трудових обов`язків у розмірі 31 303, 00 гр., яка складається з суми моральної шкоди, завданої йому, та 1 303, 00 гр. судових витрат.

Посилається в позові на те, що Управління патрульної поліції в Тернопільській області відмовило йому в наданні публічної інформації, зазначеної в його запиті від 16 липня 2019 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року визнано протиправною відмову Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції у наданні йому публічної інформації та зобов`язано Управління надати йому публічну інформацію, вказану в його запиті.

В наданій на виконання рішення суду інформації від 24 лютого 2020 року відповідач повторно відмовив йому в наданні інформації.

Дії відповідача щодо неналежного розгляду його звернення змусили його захищати своє порушене право в судовому порядку, витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого життя, побуту, що призвело до порушення стосунків з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків, виникнення негативного для нього явища.

Зокрема, встановлення істини в справі та доказуваня протиправної бездіяльності відповідача.

Відповідач своїми діями допустив протиправну бездіяльність щодо нього, не розглянувши його звернення, спричинив йому немайнову шкоду, що негативного відобразилося на його психоемоційному стані.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 12 травня 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третій особі копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив та пояснення на позов.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідачі отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 01 червня 2021 року.

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву, третій особі для надання пояснень щодо позову.

14 червня 2021 року представник відповідача - Департаменту патрульної поліції подала до суду відзив, у якому проти позову заперечує.

Зазначає, що рішенням суду встановлено, що 16 липня 2019 року позивач направив електронний лист до Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. про надання інформації про розгляд його звернення щодо конфлікту, що мав місце за його участю в аптеці по вул. Шептицького, 2 в м. Тернополі , а саме:

- посаду, прізвище, і`мя та по батькові керівника підрозділі патрульної поліції, задіяного до реагування на його заяву від 14 липня 2019року о 16:42;

- копію документів, що підтверджують з`ясування обставин правопорушення або події за наявності на місці події заявника (потерпілого), зокрема щодо: встановлення особи правопорушника; щодо наявності усного звернення; щодо факту повернення ліків та чека про їх оплату; щодо відмови порушника надання письмової відповіді на усне звернення;

- копію зібраних матеріалів перевірки;

- копію матеріалів фото-відеофіксації під час здійснення перевірки;

- інформацію про встановлену особу правопорушника з зазначенням місця проживання, РНОКПП або номер і серію паспорта, номерів засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти.

В той же день запит був направлений за належністю до УПП в Тернопільській області.

Управлінням у межах компетенції була надана відповідь на інформаційний запит позивача, а саме:

- надано інформацію про наряд поліції, що виїжджав на опрацювання виклику 14.07.2019 року;

- надано роз`яснення про те, що інформація щодо реєстрації матеріалів події знаходиться у розпорядженні Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, а інформаційний запит позивача був надісланий саме на електронну адресу ГУНП в Тернопільській області, а не УПП в Тернопільській області ДПП;

- надано обґрунтування відмови у наданні копії матеріалів відеофіксації з нагрудних відеореєстраторів поліцейських.

Крім того, позивачу було повідомлено, що оскільки запитувана інформація в п.п.2,3,5 була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Тернопільського відділу поліції ГУНП Тернопільській області, яке є розпорядником вказаної публічної інформації, не перебуває у розпорядженні УПП в Тернопільській області, в зв`язку з чим надати її немає можливості.

Щодо копіювання відеозапису позивачу було відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст.22 Закону України « Про доступ до публічної інформації».

За приписами ч.3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваної інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Однак адресат інформаційного запиту - ГУНП в Тернопільській області правильно застосував норми ч.3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» лише в частині п. п.1 та 4 запитуваної інформації, у той же час не надавши інформації, що міститься в пп. 2. 3 та 5 запиту, хоча по суті є її розпорядником.

Разом з тим, на виконання рішення суду УПП в Тернопільській області здійснено відповідний запит до ГУНП в Тернопільській області про надання запитуваної ОСОБА_1 інформації, яка 24.02.2020 року була направлена позивачу.

Зазначає також, що позивач обгрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір у сумі 30000 грн.

Таким чином, жодних підтверджень та обгрунтувань, окрім слів позивача, стосовно завданої йому моральної шкоди та визначення розміру її компенсації, до позовної заяви не додано.

Вважає також, що жодним доказом не підтверджені факти страждань та зміни звичного способу життя позивача, не надано свідчень друзів чи колег, характеристик від керівника на роботі чи з навчального закладу, не долучено жодних виписок з медзакладу, які б підтверджували факт звернення до психіатра чи психолога, чи проходження спеціальних реабілітаційних тренінгів.

У матеріалах справи так само відсутні докази звернення до спеціальних експертних установ для проведення психологічної експертизи.

До позову позивачем долучено розрахунок вартості матеріальної шкоди, під якою позивач розуміє витрати, пов`язані з поданням і розглядом позовної заяви.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

29 червня 2021 року позивач подав відповідь на відзив, у якому проаналізував практику Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, повторно проаналізував та обґрунтував обставини завдання йому моральної шкоди, приведені в позові.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України « Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що 16 липня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. з запитом на отримання публічної інформації щодо розгляду його заяви від 14 липня 2019 року.

Встановивши, що порушенні в запиті питання не належать до його компетенції Головне управління Національної поліції в Тернопільській обл. направило запит володільцю запитуваної інформації - Управлінню патрульної поліції в Тернопільській області.

31 липня 2019 року Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області запит був задоволений частково, надана відповідь на 1 питання запиту.

В решті було повідомлено, що запитувана інформація не перебуває в розпорядженні Управління, а тому надати її немає можливості.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року визнано протиправною відмову УПП в Тернопільській області ДПП у наданні ОСОБА_1 публічної інформації, вказаної у запиті на інформацію від 16.07.2019 року та зобов`язано надати позивачу запитувану публічну інформацію.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, приведені позивачем обставини є доведеними і повторному доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров`я; протиправної поведінки щодо членів сім`ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку та вини заподіювача.

При цьому необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами визначені статтею 1173 та 1174 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, на підставі статті 1173 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою на підставі статті 1174 ПК України.

Цивільна відповідальність за завдану шкоду покладається на державу.

Відповідно до зазначених норм обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Звертаючись до суду, аналізуючи законодавство про відшкодування моральної шкоди, позивач дає аналіз протиправності, якими йому завдано моральної шкоди, а також причинний зв`язок та вину Департаменту патрульної поліції в заподіянні моральної шкоди.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Звертаючись до суду на аналізуючи законодавство, яке регулює порядок та підстави відшкодування моральної шкоди, чисельну судову практику, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що діями відповідача йому завдано моральних страждань, втрат немайнового характеру.

Суд вважає, що сам по собі факт визнання протиправними дій структурного підрозділу Департаменту патрульної поліції - Управління патрульної поліції в Тернопільській області при ненаданні відповіді на звернення позивача таким доказом за відсутності інших, бути не може.

Звертаючись до суду, позивачем не надано будь-яких доказів заподіяння йому моральних страждань поведінкою посадових осіб відповідача в справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок бездіяльності відповідача.

Зокрема, відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачем психологічний стрес, порушення нормального ходу його життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Крім того, будь-яким чином позивач не довів розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених ним обґрунтувань та обставин її завдання.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін.

Крім того, відповідно до ч.ч.2, 4 ст.10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

У справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік) Європейський суд з прав людини використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

З урахуванням викладеного та приведеного вище суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, Законом України « Про доступ до публічної інформації», ст. ст. 12, 13, 46 - 48, 51, 76-82, 209, 229, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва