Ухвала

27 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 333/5198/20

провадження № 61-15196ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу виконувача обов`язків керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування і прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету з Державної казначейської служби України на свою користь грошові кошти в розмірі 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 15 серпня 2017 року він звернувся до Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області із заявою за фактом крадіжки ОСОБА_2 14 серпня 2017 року його вантажу вартістю 85 000 грн без урахування недоотриманого прибутку та інфляційних втрат. 16 серпня 2017 року за вказаним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України за № 0003102. Процесуальне керівництво здійснювалося прокурорами Запорізької місцевої прокуратури № 1. Однак протягом трьох років не було проведено жодних слідчих дій. На його неодноразові звернення щодо стану розслідування кримінального провадження надходили лише формальні відписки про те, що він як потерпілий має право на оскарження дій слідчого і на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Він займається підприємницькою діяльністю, крадіжка вантажу на значну суму суттєво вплинула на його майновий стан, фактично призвела до банкрутства його бізнесу. У зв`язку з цим він вимушений був займати в борг гроші під відсотки, щоб розрахуватися за викрадений товар. Зазначені обставини порушили нормальний уклад його життя, в результаті чого він не має можливості нормально і повноцінно продовжувати підприємницьку діяльність і особисте життя, більш ніж три роки намагається «достукатися» до правоохоронних органів та органів прокуратури.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Запорізької обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 березня 2021 року - без змін.

08 вересня 2021 року виконувач обов`язків керівника Запорізької обласної прокуратури подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Ціна позову в цій справі становить 200 000 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). Тобто справа № 333/5198/20 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку виконувач обов`язків керівника Запорізької обласної прокуратури мотивував тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування статей 23, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, так як суди не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року у справі № 227/2572/19, від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18, від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/18, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17, від 26 липня 2021 року у справі № 174/508/20. Крім того, справа становить значний суспільний інтерес, що підтверджується відкриттям касаційного провадження у справі № 178/1522/18, предметом якої є стягнення шкоди в розмірі, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також у справах № 311/842/17, № 337/3375/17, № 336/4785/19, № 336/5519/18-ц, № 310/6690/18, які вже розглянуті Верховним Судом і предметом позовів у яких було стягнення шкоди в розмірі, який не перевищував ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розгляд цієї справи має виняткове значення для Запорізької обласної прокуратури, оскільки у провадженні Комунарського районного суду міста Запоріжжя перебуває ще один позов ОСОБА_1 щодо бездіяльності органу досудового розслідування в межах цього ж кримінального провадження та стягнення у зв`язку з цим моральної шкоди.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у зазначених заявником судових рішеннях Верховного Суду встановлені обставини, які не є подібними до обставин, встановлених судами попередніх інстанцій в цій справі. Так, у справах № 227/2572/19, № 638/11414/18, № 639/1803/18, № 686/13212/19, № 337/3375/17, № 174/508/20, на відміну цієї справи, не була предметом розгляду значна тривалість досудового розслідування без будь-якого передбачуваного результату. У вказаних справах позивачі мотивували свої вимоги незаконними рішеннями органів досудового розслідування, зокрема щодо відмови у визнанні потерпілим чи щодо закриття кримінального провадження, та бездіяльністю, зокрема щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім відмінності у встановлених судами обставинах, у вказаних справах були зібрані та досліджені різні докази, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги.

Суди попередніх інстанцій в цій справі правильно застосували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року у справі № 641/2326/17, від 25 березня 2020 року у справі № 554/49/18, від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17, які є релевантними до спірних правовідносин.

Крім того, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Судова практика щодо розгляду справ за подібних правовідносин є сталою, а касаційна скарга виконувача обов`язків керівника Запорізької обласної прокуратури не містить посилань на неоднакове застосування Верховним Судом одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що б вказувало на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого в ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані зі збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Заявник не навів обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділив особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін справи. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для заявника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення. Заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Відкриття касаційного провадження в інших справах не свідчить про значний суспільний інтерес цієї справи, а наявність в провадженні місцевого суду ще однієї, подібної до цієї справи, не дає підстав для висновку про виняткове значення цієї справи для заявника. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, оскільки справа є малозначною в силу вимог закону.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів». Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання виконувача обов`язків керівника Запорізької обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 березня 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2021 року і про зупинення виконання вказаних судових рішень.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконувача обов`язків керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування і прокуратури.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко