Ухвала

23 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 206/4741/15-ц

провадження № 61-2314св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, що подала касаційну скаргу, - ОСОБА_2 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року

у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 17 серпня 2006 року між банком та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 095/64-ДК, за умовами якого відповідач отримала від банку кредитні кошти у розмірі140 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення 15 серпня

2016 року.

ОСОБА_1 , порушуючи виконання умов договору, в односторонньому порядку припинила повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користуванням кредитом.

Посилаючись на те, що станом на 28 квітня 2015 року за кредитним договором утворилася заборгованість у загальному розмірі

211 721,00 доларів США 14 центів, що у гривневому еквіваленті складає

4 848 110, 38 грн, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом - 121 328,00 доларів США (2 778 237,09 грн), сума заборгованості за відсотками - 90 393,14 доларів США (2 069 873,29 грн), банк просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача вказану суму заборгованості у повному обсязі.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 095/64-ДК

від 17 серпня 2006 року станом на 28 квітня 2015 року в розмірі

4 848 110,38 грн, яка складається з суми простроченої заборгованості за кредитом - 2 778 237,09 грн, суми заборгованості за відсотками -

2 069 873,29 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а. с. 58-59,

т. 1).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку (а. с. 70-79, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня

2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а. с. 134-136, т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2017 року касаційну скаргу

ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня

2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 190-192, т. 1).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року змінено у частині визначення суми стягнутої заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2006 року станом на 28 квітня

2015 року, у розмірі 911 547,11 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а. с. 245-247, т. 1).

ПАТ «Укрсоцбанк» оскаржило вказане рішення в касаційному порядку

(а. с. 1-31, т. 2).

У травні 2020 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало заяву про заміну сторони її правонаступником - АТ «Альфа-Банк» та клопотання про відмову від касаційної скарги (а. с. 139-153, т. 2).

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року залучено правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк» до участі у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Прийнято відмову АТ «Альфа-Банк» від касаційної скарги на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року.

Касаційне провадження у справі закрито (а. с. 155-158, т. 2).

Не погоджуючись із рішенням Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року, особа, що не була залучена до участі у справі, - ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку (а. с. 179-189, т. 2).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито

(а. с. 27-33, т. 3).

Закриваючи апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована обґрунтованістю та законністю висновку апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі від 03 листопада

2020 року про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У лютому 2021 року ОСОБА_2 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_3 , на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року та на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області

від 23 травня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 у частині оскарження рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська

від 22 грудня 2015 року.

Заяву ОСОБА_2 про поновлення строку касаційного оскарження задоволено, поновлено ОСОБА_2 строк касаційного оскарження постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня

2018 року.

Відкрито касаційне провадження за касаційною ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня

2018 року та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У липні 2021 року справа № 206/4741/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист.

Разом із тим, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_3 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її

(1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

У справі, яка переглядається, предметом спору є стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».

ОСОБА_2 є майновим поручителем ОСОБА_1 за кредитним договором № 095/64-ДК, однак договір іпотеки № 095/65-ІР від 17 серпня 2006 року, укладений між банком та ОСОБА_2 , не був предметом дослідження під час розгляду справи № 206/4741/15-ц.

У цій справі позовні вимоги до ОСОБА_2 банком не заявлялися та судами не вирішувалися.

Касаційна скарга ОСОБА_2 як особи, не залученої до участі у справі, мотивована тим, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції про стягнення боргу за кредитним договором безпосередньо стосується її прав як майнового поручителя. Вказує, що вона як майновий поручитель (особа, яка не брала участі у справі) позбавлена можливості оспорити суму заборгованості, у рахунок якої буде звертатися стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про необхідність захисту майнових прав.

Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи судовим рішенням в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України, змагальність сторін належить до основних засад (принципів) цивільного та господарського судочинства. Тому судове рішення у справі не може бути використане проти особи, яка не брала участі у цій справі. До того ж протилежний підхід призвів би до порушення статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З аналізу приписів наведених процесуальних норм, особа, яка не брала участі у справі, у якій встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає, вправі спростувати ці обставини у загальному порядку. Тобто таке рішення не буде мати преюдиційного значення для особи, яка не брала участі у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20) Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правової позиції, викладеної Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду

у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 752/21064/15-ц, вказала, що при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі.

Враховуючи відсутність порушення прав та інтересів ОСОБА_2 , касаційне провадження за її касаційною скаргою підлягає закриттю.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналогічні правові висновки про закриття касаційного провадження, якщо права особи, яка не була залучена до участі у справі й вона оскаржує судові рішення, не порушені, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц, в ухвалах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 295/14409/17, від 03 грудня

2020 року у справі № 757/31296/15-ц, від 25 лютого 2021 року у справі

№ 2-2767/09.

Перевіривши право ОСОБА_2 оскарження у касаційному порядку судового рішення апеляційного суду, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , оскільки оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня

2018 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

О. С. Ткачук