РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/20955/18

Пров. №2/766/3011/21

01 жовтня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Савчук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на проведення ремонтних робіт,-

В С Т А Н О В И В :

23.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь витрати на проведення ремонтних робіт у двокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 537287,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 05.10.2010 року за договором купівлі-продажу набула право власності на вищевказану квартиру. Попередньо, вищевказана квартира перебувала у власності ОСОБА_3 , яку він, в подальшому, продав ОСОБА_4 за третейською угодою та рішенням Третейського суду від 06.04.2007 року. 09.01.2008 року ОСОБА_4 продав зазначену квартиру ОСОБА_5 , а останній 05.10.2010 року продав її їй. За договором від 19.01.2016 року вона подарувала цю квартиру своєму малолітньому сину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявилось, що на вищевказану квартиру претендує спадкоємець померлого - його син ОСОБА_2 , а третейська угода по відчуженню квартири в квітні 2007 року ОСОБА_4 визнана в судовому порядку нікчемною. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2017 року, додатковим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.06.2017 року, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 13.06.2018 року квартира витребвана з їх з сином володіння. У 2015 році вона за власний рахунок здійснила капітальний ремонт квартири. Повний кошторис капітального ремонту квартири склав 404354,94 грн., яка була нею сплачена. Таким чином, у зв`язку з проведеним нею капітального ремонту квартири, збільшилась вартість поліпшеного майна. Враховуючи, що станом на дату продажу зазначеного нерухомого майна (05.10.2010 року) його вартість була визначена сумою 75563 грн. на дату проведення експертної оцінки вартість квартири збільшилась на 537287 грн. внаслідок здійсненого нею капітального ремонтом, саме ця сума має бути відшкодована їй новим власником - відповідачем.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.11.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 05.12.2018 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2018 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру.

09 січня 2019 року матеріали цивільної справи направлені до Херсонського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Боряк Г.Ю. на ухвалу суду про відкриття провадження від 09.11.2018 р.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13 березня 2019 року прийнято відмову адвоката Боряк Г.Ю., діючої від імені ОСОБА_2 від апеляційної скарги на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09.11.2018 року; апеляційне провадження закрито.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 , діючої від імені ОСОБА_2 залишено без задоволення; ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2018 року залишено без змін.

22.03.2019 року матеріали цивільної справи повернуто до Херсонського міського суду Херсонської області.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. від 28.03.2019 року продовжено розгляд справи та призначено підготовче засідання.

04.06.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому вказав, що обставини викладені у позові неправдиві, а докази якими обґрунтовуються позовні вимоги є безпідставними. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй різницю між сумою купівлі квартири у 2010 році та сумою оціночної вартості квартири, зробленою у 2018 році, оскільки, на її думку, на цю суму збільшилась вартість майна завдяки ремонту, здійсненого позивачкою в період з 15.04.2015 року по 20.10.2015 року. Однак ці обставини є неправдивими, що видно з доказів поданих самою позивачкою. Отже, ОСОБА_1 вказує, що був проведений капітальний ремонт квартири на суму 404354,94 грн. за рахунок чого квартира збільшила свою вартість, проте це твердження спростовується наступними доказами: договором дарування квартири вчиненого ОСОБА_1 на користь її сина у 2016 році відповідно до п. 4 якого, ринкова вартість майна згідно зі звітом про його оцінку складає 93300,00 грн., тобто після нібито-проведеного ремонту була здійснена оцінка самою позивачкою та визначено вартість квартири за її згодою. Після 2016 року, як вбачається з позовної заяви, жодних поліпшень в квартирі позивачка не робила. Договір від 15.04.2015 року не є допустимим доказом, оскільки не підтверджує факту виконання та оплати будь-яких робіт. З даного договору не видно, що саме входить у капітальний ремонт, які послуги були надані, яка вартість роботи і яка вартість матеріалів, не надано жодного розрахункового документу. Просила застосувати строки позовної давності, оскільки вважала, що таку вимогу позивачка повинна була заявити з дня ухвалення судом рішення по справі № 668/16027/13-ц про витребування майна з її володіння, тобто з 17.06.2014 р. (остаточне рішення 19.08.2015 р.).

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2019 року ухвалено провести підготовче судове засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.06.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

08.11.2019 року представником позивачки подано відповідь на відзив в якому вказала, що надані відповідачем пояснення та аргументи є такими, що не спростовують заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Вказала, що представник відповідача вперше побачила квартиру у 2014 році та не могла знати, як квартира виглядала у 2007 році, а обвинувачення у вивезені речей взагалі не заслуговують на увагу. Визначила перелік проведених ремонтних робіт з посиланням на докази (які до матеріалів справи не долучалися). Також вважає, що оскільки договір дарування власному сину є неоплатними, позивачка могла зазначити меншу ціну квартири. Щодо строку позовної давності, то останній нею не пропущений, оскільки остаточне рішення було по справі №668/3170/16-ц.

Розрахунок судових витрат, які сторона понесла та може пнсти у зв`язку з розглядом справи надійшли до суду:

24.06.2019 р. від представника позивачки адвоката Старюка В.А.;

29.10.2019 р. від представника відповідача адвоката Боряк Г.Ю.

В судовому засіданні 08.11.2019 р. представник відповідача була допитана в якості свідка та пояснила, що вона особисто всередині 2013 року, представляючи інтереси ОСОБА_2 приїжджала в м.Херсон до квартири АДРЕСА_1 , двері їй відчинів чоловік по імені ОСОБА_8 , який повідомив, що орендує квартиру, вона оглянула квартиру. Вказала, що з 2013 року і по теперішній час стан квартири не змінився - кухня-студія та одна кімната замість двох. Також, вона була у квартирі у 2017 році та в ній ніяких змін не було з 2013 року, поліпшеь не відбувалося, може було зроблено косметичний ремонт. У вересні 2018 р. квартиру відчинила жінка ОСОБА_9 , яка проживала там з малолітніми дітьми та повідомила, що проживає в квартирі АДРЕСА_3 роки з 2015 року, що зафіксовано в рапорті правоохоронного органу.

В судовому засіданні 04.02.2020 року представник позивачки підтримав позов в повному обсязі та дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на позов. Вкаав, що зі слів позивачки йому відомо, що квартира у 2010 році була у непридатному стані. При укладенні договору дарування оцінка квартири була занижена для того, щоб не сплачувати податок. Ремонтні роботи позивачка розпочала у 2015 році та продовжувала, оскільки мала надію, що квартира залишиться у неї.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених нею у відзиві на позов та її показах в якості свідка.

Усною ухвалою суду з занесенням до протоколу судових засідань суд ухвалив зобов`язати сторону відповідача надати належним чином засвідчені копії документів, що посвідчують особу відповідача.

03.06.2020 року від адвоката Боряк Г.Ю. електронною поштою надійшов остаточний розрахунок судових витрат відповідача станом на 03.06.2020 р., копія паспорта громадянина Російської Федерації.

04.06.2020 р. від адвоката Старюка В.А. надійшли доповнення до позовної заяви, до якої додані докази, які раніше до справи не долучалися - локальний кошторис, підсумкова відомість ресурсів, договірна ціна на капітальний ремонт, акт виконаних робіт. Докази надіслання стороні відповідача суду не надані.

11.08.2021 року від представника відповідача адвоката Боряк Г.Ю. надійшла заява про зустрічне забезпечення, в задоволенні якої відмовлено ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.08.2021 р.

30.09.2021 р. від адвоката Боряк Г.Ю. електронною поштою надійшов експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 18.09.2015 р., до якого доданий доказ його надіслання позивачці ОСОБА_1 .

В судове засідання сторони не прибули, від представника позивачки електронною поштою надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки.

Представник відповідача повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17.06.2014 року по справі №668/16027/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 , про витребування майна з незаконного володіння, позовні вимоги задоволено частково, витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , в іншій частині вимог відмовлено (арк. справи 222 Том 1).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 02.10.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17.06.2014 року в частині витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про витребування майна - відмовлено (арк. справи 223-224 Том 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2015 року, рішення апеляційного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року скасовано і залишено в силі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17.06.2014 року (арк. справи 225 - 227 Том 1).

15.04.2015 року між ОСОБА_1 (замовник) та Приватним підприємством «Будівельна фірма «Херсон-сервісбуд» (підрядник) укладено Договір №74, за умовами якого підрядник зобов`язується до 15.10.2015 року виконати роботи, а замовник-прийняти і оплатити роботи. Найменування робіт: капітальний ремонт двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У пункті 3.1 Договору визначена загальна сума, що визначена у Договорі становить 404354,94 грн. (арк. справи 16-18 Том 1).

Згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за 20.10.2015 року складеної ПП «БФ «Херсон-сервісбуд» вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ складає 404354,94 грн. (арк. справи 19 Том 1).

19 січня 2016 року за реєстровим №71 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. було посвідчено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 квартиру АДРЕСА_1 (арк. справи 9 Том 1).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2017 року по справі №668/3170/16-ц за позовом ОСОБА_7 поданої від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє його мати - ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради про витребування майна, позовні вимоги задоволено витребувано нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 2007 р.н., яка належить йому на підставі договору дарування, посвідченого 19.01.2016 року за реєстровим №71 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. (арк. справи 10-11 Том 1).

Додатковим рішенням Херсонського міського суду Херсонського міського суду Херсонської області від 16.06.2017 року по справі №668/3170/16-ц доповнено резолютивну частину рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2017 року словами «передати у власність ОСОБА_2 » (арк. справи 12 Том 1).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14.03.2017 року рішення Херсонського міського суду Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2017 року по справі №668/3170/16-ц залишено без змін (арк. справи 58-61 Том 1).

Постановою Верховного Суду від 13.06.2018 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14.03.2017 року залишено без змін (арк. справи 62-67 Том 1).

Тобто, ОСОБА_2 з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, здійснив захист своїх порушених прав шляхом пред`явлення віндикаційного позову до добросовісного набувача ОСОБА_1 , яка набула право власності на майно за відплатним договором. При цьому, квартира витребувана від ОСОБА_1 та повернута ОСОБА_2 за рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17.06.2014 р., яке набуло законної сили за ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2015 р.

На цей час - 19.08.2015 р. ОСОБА_1 був вже укладений договір на капітальний ремонт квартири АДРЕСА_1 на суму 404354,94 грн. за довідкою від 20.10.2015 р. капітальний ремонт двокімнатної квартири (будівельні роботи) склали 336 962,45 грн., що з ПДВ становить 404 354, 94 грн.

При цьому, 19.01.2016 р. ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що квартира витребувана з її володіння, за договором дарування подарувала квартиру своєму неповнолітньому сину, внаслідок чого ОСОБА_2 був вимушений повторно звертатися до суду за захистом своїх прав та вищевказана квартира була витребувана у неповнолітнього ОСОБА_6 та передана у власність ОСОБА_2 відповідно до рішення суду у справі № 668/3170/16-ц, яке набуло законної сили 14.03.2017 р. (з урахуванням додаткового рішення від 16.06.2017 р.).

За змістом частин третьої, четвертої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Суд звертає увагу на те, що ЦК України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевому набувачу збитків. Так, з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України кінцевий набувач може заявити до власника спірного нерухомого майна позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на його повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна, а у разі здійснення поліпшень цього майна, які не можна відокремити від нього без завдання йому шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість спірного нерухомого майна.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 07 вересня 2016 року, провадження № 6-389цс16, Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, провадження № 14-376цс18 та Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 766/8694/16-ц (провадження № 61-35681св18).

За договором купівлі-продажу від 05.10.2010 р. ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 75563,00 грн. Сама по собі така вартість квартири не свідчить про її занедбаний стан.

Ремонтні роботи, виходячи з довідки про їх вартість станом на 20.10.2015 р. були завершені, при оформленні дарування квартири її ринкова вартість визначена згідно Звіту про оцінку майна (п.4 договору дарування від 19.01.2016 р.) склала 95 300,00 грн.

Тобто, ринкова вартість квартири станом на 19.01.2016 р. є меншою ніж вартість виконання будівельних робіт, яка за довідкою від 20.10.2015 р. складає з ПДВ 404 354,94 грн.

Оціночна вартість квартири станом на 19.10.2018 р. за звітом ПП «Вікторія-Експерт» складала 612850,00 грн.

Вказане, ставить під сумнів доводи позивачки щодо реальної вартості квартири після проведення цього ремонту. На підтвердження реальної вартості квартири клопотань щодо призначення судом відповідної експертизи не заявлено.

Не можуть бути прийняті судом, як належні та допустимі докази копії фотознімків, оскільки неможливо ідентифікувати, що це є безпосередньо квартира, поліпшення якої є предметом спору, вони не свідчать ні про поліпшення, ні про їх вартість.

Відповідь голови ОСББ «200-років Херсону» на адвокатський запит від 21.01.2019 р. не є доказом відсутності поліпшень майна, як і наявність в квартирі квартирантів, що випливає з відомостей про звернення адвоката Боряк Г. до поліції 04.10.2018 р.

Також, суд критично ставиться до відповіді голови ОСББ «200-років Херсону» на адвокатський запит від 27.05.2019 р., оскільки це є його особистими спостереженнями, вказана особа в суді не допитувалася, встановити, чи відвідував він квартиру АДРЕСА_1 взагалі та з якою періодичністю встановити не можливо, вказана особа не була допитана в якості свідка та висловлює лише припущення.

Вирішуючи вимоги щодо відшкодування здійснених витрат на поліпшення майна у сумі, на яку збільшилася його вартість, необхідно встановити факт поліпшення майна та неможливість відокремлення поліпшень від майна.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Стороною позивача не доведено, що здійснені поліпшення майна є невід`ємними від майна.

За приписами другого речення ч.9 ст. 83 ЦПК України суд не бере до уваги докази, додані до заяви представника позивача (том 2 арк. справи 37-68), оскільки доказів їх надіслання стороні відповідача суду не надано. Крім того, за приписами ч.8 ст. 83 ЦПК України докази не подані у встановлені законом строки (позивачем до позовної заяви - ч.2 ст. 83 ЦПК України) до розгляду судом не приймаються, якщо сторона не обґрунтовує неможливість їх подання у встановлені законом або судом строки з причин, що від геї не залежали.

Суд не має спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, тому не може самостійно надати оцінку чи мало місце поліпшення майна (квартири) та яка саме вартість невідокремлених поліпшень, внаслідок здійснення капітального ремонту.

Сторонами клопотань щодо призначення судово-будівельної експертизи щодо встановлення вартості невідокремлених поліпшень майна (квартири) не заявлено.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстави для задоволення позову відсутні через не доведення вартості поліпшень майна та неможливості їх відокремлення від майна, в зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності та, відповідно дотримання/недотримання такого строку, судом не вирішується з підстав відмови у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, що були понесені позивачкою, у відповідності до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснюється за приписами ст. 141 ЦПК України, за правилами якої з позивачки на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 27383,24 грн., заяв про не співмірність витрат на професійну правничу допомогу та зменшення їх розміру стороною позивачки за приписами ст. 137 ЦПК України не заявлено, копія доказів здійснення витрат та остаточний розрахунок судових витрат був надісланий стороні позивача.

Частиною 9 ст.158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, в силу вимог ч.9 ст.158 ЦПК України, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2018 року шкодо арешту квартири.

Рішення в повному обсязі виготовлено в нарадчій кімнаті 01 жовтня 2021 року.

На підставі викладеного, ст. 6-13, 76, 81, 82, 133, 137, 141, 158, 200, 206, 235, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , російською мовою - « ОСОБА_10 », зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) про стягнення витрат на проведення ремонтних робіт відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 , в межах ціни позову в сумі 537287,00 грн., вжиті ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 27383,24 грн. (двадцять сім тисяч триста вісімдесят три грн. двадцять чотири коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СуддяО. В. Ус