Дата документу 30.09.2021 Справа № 336/1923/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1923/21
Провадження №22-ц/807/3334/21
Головуючий в 1-й інстанції Боєв Є.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дітей повноліття. На обґрунтування позову посилалася на те, що 10.09.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що видане свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 10.09.2010 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2020 року шлюб розірвано, повернуто позиваці дошлюбне прізвище ОСОБА_5 . Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 20.03.2012 р., актовий запис №359 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 16.07.2015 р., актовий запис №795. На даний момент позивач разом з дітьми проживають за вказаною в позовній заяві адресою. Позивач самостійно виховує та утримує дітей, відповідач матеріальної допомоги не надає. В позасудовому порядку згоди про добровільну сплату аліментів досягнути не вдалось. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти в у розмірі 1/3 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дітей повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів з 1/3 до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було оцінено матеріального становища платника аліментів, його можливість сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивач та не враховано, наявність у відповідача інших аліментних зобов`язань, а також той факт, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 доходу поставить його в скрутне матеріальне становище.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, серії НОМЕР_2 від 20.03.2012 року), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження, серії НОМЕР_3 від 16.07.2015 року). Згідно із вказаним свідоцтва про народження позивачка є матір`ю дитини, відповідач батьком.

Діти проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10), та знаходиться на її утриманні, що не заперечується сторонами по справі.

Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також інших обставин, які можуть бути взяті до уваги при визначені розміру аліментів. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у заявленому позивачем розмірі, матеріали справи не містять.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, є одним із критеріїв, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що спір між сторонами розглядався у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, при цьому доказів особистого повідомлення відповідача про розгляд справи матеріали справи не містять. Таким чином, при ухвалення рішення суд керувався виключно доказами наданими з боку позивача. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти до уваги докази надані відповідачем до апеляційної скарги.

Так, відповідач у справі є особою працездатною за віком, офіційно працевлаштований у Департаменті стратегічних розслідувань НП України, середній заробіток за останні 6 місяців складає 15361,67 грн. (а.с.49). На утриманні, окрім дітей, на яких стягуються аліменти у даній справі, має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на якого з відповідача стягнуті аліменти за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 червня 2009 року у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача (а.с.46, 47-48).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції з висновками, якого погоджується і суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача для утримання неповнолітніх дітей. Між тим, враховуючи надані докази стягнення аліментів у розмірі визначеному судом першої інстанції, поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, що не буде відповідати критеріям справедливості та розумності.

Враховуючи вказані обставини та вимоги Сімейного кодексу України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, слід змінити, в частині визначення розміру аліментів присуджених до стягнення судом, з 1/4 на 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дітей повноліття. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме такий розмір аліментів забезпечить достатній рівень забезпечення неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при цьому не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року у цій справі змінити в частині визначення розміру аліментів присуджених до стягнення судом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 на 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу),але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дітей повноліття.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 30 вересня 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков