ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1441/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/4106/20 Категорія: Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року, ухваленого у складі судді Опалинської О.П., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 05 вересня 2008 року.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.

Підписавши заяву між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором, і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

05 вересня 2008 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).

У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 9300 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що додається до позову.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно з п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюється за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для карти «Універсальна», 84,0% для карти «Універсальна голд».

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28 жовтня 2020 року має заборгованість 20 758,25 гривень, яка складається з наступного:

- 15 766,61 гривень заборгованість за тілом кредиту;

- 3912,26 гривень заборгованість за простроченими відсотками;

- 1079,38 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 05 вересня 2008 року у розмірі 20 758,25 гривень станом на 28 жовтня 2020 року, яка складається з наступного: 15 766,61 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 15 766,61 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3912,26 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 1079,38 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в 15766 гривень 61 копійка та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1596 гривень 54 копійки, а всього 17363 гривні 15 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлена фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи, що вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів та обігу по одержаній в банку картці, у тому числі, шляхом часткового погашення кредиту, що свідчить про необхідність стягнення з позичальника на користь банку заборгованості по простроченому тілу кредиту.

В анкеті-заяві сторонами було погоджено базову процентну ставку за кредитом в розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості, разом з тим не врегульовано порядок нарахування заборгованості за простроченими відсотками, а також відсутні будь-які відомості про розмір відсотків нарахованих згідно ст.625 ЦК України, який сплачується позичальником за користування кредитом.

Право банку на нарахування відсотків на прострочену заборгованість вбачається з відповідних положень Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Однак, у матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи анкету-заяву про одержання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо нарахування відсотків на прострочену заборгованість у визначених позивачем порядку та розмірі.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому суд прийшов до висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи, відтак недоведеними є твердження позивача про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок позичальника по сплаті прострочених відсотків у разі прострочення повернення кредитних коштів.

Оскільки позичальником не підписані Умови та Правила, які передбачають сплату процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, анкета-заява від 05 вересня 2008 року не містить таких умов, крім того, строк дії картки, а відповідно і укладеного договору не закінчився, відтак така відсоткова ставка не може бути застосована до даних правовідносин, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, АТ КБ «ПриватБанк» було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення районного суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які були підписані відповідачем особисто.

Наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за процентами.

До позовної заяви позивачем додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору. Підписавши відповідну заяву відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, які діяли та були оприлюднені на сайті банку на час підписання відповідної анкети.

Відповідач частково погашав наявну заборгованість, в тому числі й по нарахованих відсотках та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то повинен був надати свій розрахунок.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 20).

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 20).

Відповідно до анкети-заяви ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна», «30 днів пільгового періоду», з бажаним кредитним лімітом 1000 гривень. Згідно даних, заповнених банком в анкеті-заяві, відповідачу видано карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» №880004 та відкрито рахунок 05 вересня 2008 року (а.с. 20).

05 вересня 2008 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», якою зокрема визначено базову % ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) 3,0 %, розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 4,5% (а.с. 21).

До кредитного договору банк додав Умови і правила надання банківських послуг, який не містить підписи сторін.

Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови на які посилається позивач.

Відповідно до п.2 Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №594, АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 37-38).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, позивач вважає, що у нього виникла заборгованість перед банком, яка згідно наданих розрахунків (а.с. 5-17) станом на 28 жовтня 2020 року становить 20 758,25 гривень, та складається з наступного:

- 15 766,61 гривень заборгованість тілом кредиту;

- 3 912,26 гривень заборгованість за простроченими відсотками;

- 1079,38 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Оскільки Умови і правила надання банківських послуг не містять підписи сторін, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника та довідці, які безпосередньо підписані ним, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами визначено у підписаній сторонами довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої базова процентна ставка в місяць становить 3,0% (що нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році), тобто 36,00% річних. Процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 4,5 % (а.с. 21).

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором №б/н від 05 вересня 2008 року (а.с. 5-17) та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), номер карти НОМЕР_1 (а.с.18) судом встановлено, що за періоди з 01 квітня 2015 по 31 серпня 2015, з 17 вересня 2015 по 30 вересня 2015, з 17 жовтня 2015 по 29 лютого 2016, з 24 по 31 березня 2016 року, з 12 по 30 квітня 2016 року, з 06 липня 2016 по 31 серпня 2016, 30 вересня 2016, 31 жовтня 2016, з 05 грудня 2016 по 31 грудня 2016, з 23 по 28 лютого 2017, з 16 по 31 травня 2017, з 23 по 30 червня 2017, з 23 по 31 липня 2017, з 07 по 30 вересня 2017, з 11 по 31 жовтня 2017, з 17 по 30 лиспотада 2017, з 22 по 31 грудня 2017, з 20 по 31 січня 2018, з 12 по 31 травня 2018, з 09 по 30 червня 2018, з 27 по 29 липня 2018, з 11 по 30 вересня 2018, з 21 по 31 жовтня 2018, з 20 по 30 листопада 2018, з 20 по 31 грудня 2018 несанкціонованого перевищення ліміту кредитування не було, однак банком використовувалася підвищена процентна ставка, що суперечить умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Отже, надані банком розрахунки заборгованості не відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного договору, тому й не підтверджують заявлений позивачем розмір заборгованості за відсотками.

Водночас, з наданого банком розрахунку вбачається, що в період з 01 червня 2015 по 30 червня 2019 років відповідачем вносилися кошти на погашення заборгованостей за кредитним договором в сумі 40 105,93 гривень, а в період з 01 липня 2019 по 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено 3 674,14 гривень. Позивачем визнається, зокрема в апеляційній скарзі, що відповідач здійснював погашення заборгованості за відсотками. Однак з наданих банком доказів, а саме розрахунків заборгованості, виписки по рахунку та довідок неможливо встановити в який період та скільки коштів було сплачено відповідачем в рахунок погашення заборгованості за відсотками, а скільки було спрямовано на погашення інших платежів за кредитним договором.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками з підстав недоведеності такого розміру. Водночас, суд позбавлений можливості провести власний розрахунок боргу оскільки відсутні докази на підтвердження того, скільки відповідачем та в який період було сплачено відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач також просив суд стягнути з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у сумі 1079,38 гривень, обґрунтовуючи це тим, що згідно з п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для карти «Універсальна», 84,0% для карти «Універсальна голд».

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний сторонами, а відтак не являється частиною кредитного договору, укладеного сторонами, викладення банком Умов та Правил в новій редакції, яка не підписана відповідачем, не породжує для нього обов`язку сплачувати відповідні відсотки на прострочений кредит.

Отже, оскільки підписана анкета-заява та довідка про умови кредитування не містять умови договору про відповідальності у вигляді відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вищевикладені умови кредитного договору, з огляду на це, не підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 30 вересня 2021 року.

Судді