ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1598/19 Номер провадження 22-ц/814/1916/21Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Міщенко Я. О.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2021 року у складі судді Гальченко О. О.

у цивільній справі за позовом та уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів та сплати заборгованості по аліментам та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів та сплати заборгованості по аліментам.

Позов мотивовано тим, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 грудня 2011 року шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було розірвано. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 травня 2012 року у цивільній справі № 1625/1259/2012 стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину повідного віку, починаючи з 12.03.2012 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення судом видано виконавчий лист від 23 квітня 2012 року.

Зазначає, що протягом всього часу з дня народження сина - ОСОБА_4 і по теперішній час він постійно приймає участь у його житті, займається його фізичним, духовним розвитком, фінансово забезпечує та утримує його.

Після розірвання шлюбу він був змушений звернутись до Служби у справах дітей Полтавської районної ради для встановлення графіку побачень із сином, оскільки колишня дружина - ОСОБА_2 здійснювала перешкоди у вихованні сина та не надавала можливості бачити його.

Починаючи з 2011 року син періодично протягом 2-х днів проживав в його будинку в с. Зінці Новоселівської сільської ради Полтавського району, а з 2012 року син проживає разом з ним більшу частину часу та повністю знаходиться на його матеріальному утриманні.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Терешківською сільською радою Полтавською району від 27.05.2019 за № 2132 він проживає разом зі своєю дружиною - ОСОБА_5 та дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та матір`ю - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Між дітьми та ОСОБА_5 склалися нормальні дружні стосунки.

Відповідно до акту обстеження умов проживання, проведеного головним спеціалістом сектору Служби у справах дітей Полтавської районної ради Федорченко Я. О. та ОСОБА_9 в АДРЕСА_1 від 03.06.2019, встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з батьком - ОСОБА_1 , бабусею - ОСОБА_8 , мачухою - ОСОБА_5 , сестрою - ОСОБА_6 , сестрою - ОСОБА_7 , повністю забезпечений усім необхідним, має окрему кімнату, ноутбук для навчання, стіл, особисті речі, сезонний одяг.

Окрім того, з жовтня 2012 року по 2019 рік він фінансово забезпечує та утримує сина, про що свідчать товарні чеки на придбання літнього, осіннього, зимового та весняного одягу.

Відповідно до довідок, виданих туристичною агенцією «Всесвіт-Тур» від 13.05.2019 він також постійно займався оздоровленням сина - ОСОБА_4 , а саме у 2013, 2014, 2015 роках та у 2018 році останній відпочивав на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а у 2017 році відпочивав у Туреччині.

Він також приймає участь у шкільному житті сина, що підтверджується довідкою, виданою директором Терешківської загальноосвітньої околи І-ІІІ ступенів за № 79 від 07.05.2019, де вказано, що він з 2014 по 2018 рік був головою батьківського комітету 5 - А класу, де навчається його син, постійно цікавиться його успішністю, здібностями та розвитком.

Вказує, що за період проживання ОСОБА_4 разом з ним, син став більше відкритим, покращилась успішність у навчанні, для сина створені всі умови для нормального проживання, для задоволення гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості.

Таким чином вважає, що проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини.

З моменту розірвання шлюбу, а саме з 20 грудня 2011 року і до сьогодні він продовжує надавати сину матеріальну допомогу шляхом особисто забезпечення всім необхідним для нормального фізичного, духовного та морального розвитку.

З 2011 по 2019 рік позивачка не мала жодних претензій до нього по сплаті аліментів, про що свідчать дві розписки, в яких остання зазначає, що не має до нього будь-яких претензій по сплаті аліментів, які були власноручно написанні останньою.

Прохає враховувати, що син проживає разом з ним та він як батько протягом дев`яти років повністю матеріально забезпечує сина на відміну від відповідачки.

Також вказує, що 27.05.2019 він звернувся до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби для здійснення перерахунку в період з 06.02.2011 по 18.05.2019 у зв`язку із особистим фінансовим утриманням сина, про що надав відповідні докази. Проте, у відповідь отримав лише розрахунок заборгованості на суму 98 203,75 грн без врахування наданих доказів.

6 вересня 2014 року він уклав шлюб з ОСОБА_10 . Від даного шлюбу має двох дітей : ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Окрім того, відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 27.05.2019 за № 11/27 його дружина - ОСОБА_5 не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 16.01.2021.

Прохав врахувати, що син з 2011 року по сьогодні проживає разом з ним, він матеріально забезпечував його особисто всім необхідним та зміну обставин у його житті, а саме, що зараз на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, дружина та матір.

Посилаючись на викладене та з урахування уточненої позовної заяви від 09.08.2019, просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним - ОСОБА_1 ; звільнити його, ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Полтавським районним судом Полтавської області 23 квітня 2012 року; звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 листопада 2012 року по квітень 2019 року в розмірі 98203,75 грн; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати: судовий збір - 2305,20 грн та за надання правничої допомоги та складання позову - 8 500 грн, а всього 10 805,20 грн.

08 серпня 2019 року відповідачка по первісному позову ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Зустрічний позов мотивовано тим, що з 24.11.2007 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Під час перебування у шлюбі, однак, їх з відповідачем за зустрічним позовом спільне життя не склалося та 20.12.2011 шлюб було розірвано, що підтверджується копією рішення Полтавського районного суду Полтавської 20.12.2011 року по справі № 2-1958/2011.

Із часу припинення шлюбних стосунків вони із сином проживали у АДРЕСА_2 . Вона повністю забезпечувала сина усім та займалася його вихованням, постійно перебувала поряд з сином та проводила із ним весь свій час.

Зазначала, що протягом 2012-2013 років відповідач за зустрічним позовом лише декілька разів забирав сина до свого місця мешкання, так як сам почав постійно їздити за кордон на заробітки.

Із початку 2013 року її родина проживає в АДРЕСА_3 та будинок належить на праві власності її чоловіку - ОСОБА_11 , з яким у шлюбі в них народилися ще донька ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Син ОСОБА_14 проживає разом з нею у родині, вона займається його вихованням та розвитком, забезпечує матеріально. При цьому вона не заважала батькові дитини спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні. Вона постійно намагалася знаходити спільну мову з колишнім чоловіком, і шляхом поступок, із метою створення комфортних психологічних та матеріальних умов для життя дитини, його навчання і виховання.

Так, із 2013 року вони із зустрічним відповідачем домовились, що їх син - ОСОБА_14 періодично тривалістю до двох тижнів (у період коли ОСОБА_15 знаходиться вдома, а не перебуває за межами України на заробітках ) проживатиме також із батьком.

Крім того, син періодично спілкується та проводить час як з матір`ю відповідача - ОСОБА_8 так і з її матір`ю - ОСОБА_16 , відвідуючи їх за місцем проживання. Обидві бабусі приділяють увагу онукові, купують йому одяг, подарунки, займаються вихованням та дозвіллям.

Такі відносини між ними тривали до літа 2019 року, поки відповідач за зустрічним позовом через велику заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина, втратив можливість виїздити за кордон на заробітки.

Зазначала, що нею створено усі належні та необхідні умови для життя та всебічного розвитку сина, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 12.06.2019. Стосунки в її сім`ї доброзичливі та дружні.

Вважає, що твердження відповідача за зустрічним позовом, викладені у первісному позові, є суб`єктивними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідач за зустрічним позовом постійно протягом тривалого часу перебуває за кордоном (двічі на рік по три-чотири місяці), а отже є сумнівними його твердження того, що дитина проживала у цей період часу з ним.

Крім того, в АДРЕСА_1 , проживає також і мати відповідача за зустрічним позовом, а онук періодично відвідує і бабусю, що також ставить під сумнів твердження про те, що дитина постійно проживає з батьком.

Посилання відповідача за зустрічним позовом на товарні чеки придбання одягу як на доказ перебування сина на повному утриманні батька не заслуговують на увагу, оскільки однозначно стверджувати, що речі, які є у їх сина придбано за доданими до первісного позову чеками та виключно за рахунок позивача по первісному позову не можливо. У відповідача за зустрічним позовом на утриманні ще двоє неповнолітніх діток, а тому однозначно стверджувати, що одяг та взуття, продукти харчування та ліки, зазначені в товарних чеках придбані саме для їх сина - ОСОБА_14 неможливо. Більшість товарних чеків не містять найменування господарської одиниці, адреси господарської одиниці, ІД податкового номеру, тощо.

Бабуся дитини - мати відповідача - ОСОБА_8 майже кожного року за своїм бажанням, брала з собою онука для відпочинку на морі, перешкод у спілкуванні ніхто не чинив, що підтверджується довідками ПП «Всесвіт-Тур».

Відповідач за зустрічним позовом має заборгованість за аліментами у сумі 98 203,75 грн. Розписки про відсутність претензій стосовно сплати аліментів, на які посилається відповідач за зустрічним позовом, були написані нею без зазначення адресата та на прохання самого ж відповідача із метою його безперешкодного виїзду за кордон на заробітки. У той же час, вона ніколи не зверталася до органів державної виконавчої служби із заявами про те, що не має претензій до ОСОБА_1 стосовно виплати аліментів. Сам же ОСОБА_1 , з часу відкриття виконавчого провадження - з 2012 року жодного разу не звертався до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості за аліментами чи до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів та заборгованості та визначення місця проживання дитини з ним, хоча стверджує, що дитина перебуває повністю на його утриманні вже дев`ять років.

Вона має постійне місце проживання, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, тому проживання сина з нею відповідає його інтересам.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із нею як матір`ю та стягнути з ОСОБА_1 на її користь сплачений при подачі позову судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2021 року первісний уточнений позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 .

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Полтавського райсуду Полтавської області від 23.04.2012 року з 19.09.2019 (фактичного часу проживання неповнолітньої дитини із батьком) та відкликано виконавчий лист від 23.04.2012, виданий Полтавським райсудом Полтавської області у справі № 1625/1259/12.

У вимозі про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2012 по квітень 2019 року у розмірі 98203,75 грн відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог: 1 152,60 грн судового збору та за надання правничої допомоги - 6 002,60 грн, а всього 7 155,20 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення судових витрат та за надання правничої допомоги відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю обґрунтованих підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини та часткового звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини та безпідставністю інших позовних вимог ОСОБА_1 і зустрічного позову ОСОБА_2 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні його позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду в частині відмови у звільненні його від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2012 по квітень 2019 року у розмірі 98203,75 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом помилково не взято до уваги надані розписки з підстав відсутності їх адресації уповноваженим державним органам.

Також судом не враховано, що примусове стягнення зі сплати аліментів на утримання сина було розпочато за постановою про відкриття виконавчого провадження, яке внесене лише 25.04.2019, а отже будь-якого обов`язку у нього до 25.04.2019 не виникало щодо подачі до державних органів доказів (розписок, чеків) щодо утримання сина. Тобто, з огляду на відсутність виконавчого провадження відсутній і обов`язок подання доказів.

Крім того, навіть ОСОБА_2 в поданій позовній заяві про повторне стягнення з нього аліментів вказувала, що він не бере участі у вихованні та утриманні дитини з 2018 року.

Вважає, що надані суду чеки та квитанції достовірно свідчать про виконання ним обов`язку з утримання неповнолітнього сина, що неправомірно не взято до уваги судом.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Шиян В. О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якому спростовує доводи, викладені у відзиві.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 04 травня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.03.2012 і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення 23.04.2012 Полтавським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист.

Також судом встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_14 до 18.08.2019 фактично постійно проживав із відповідачкою по первісному позову (своєю матір`ю) та відвідував за місцем проживання свого батька та його матір (свою бабусю) та також бабусю по матері. Всі перелічені особи піклувалися про нього як сина та онука, приймали участь у його вихованні та розвитку. В родині як матері так і його батька створювались гарні умови проживання для нього та він сам вирішував де йому бути.

З 19.08.2019 через конфлікт у сім`ї матері, а саме через неприязні стосунки з вітчимом, ОСОБА_14 став постійно проживати із родиною батька та бабусею за своїм бажанням в тому режимі, який йому подобається та іноді спілкується з матір`ю.

На підставі виданої позивачем довіреності на ОСОБА_5 , остання 27.05.2019 зверталася до Полтавського районного ВДВС із заявою про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів із урахуванням наданих позивачем розписок відповідачки та копій чеків.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 9260, складеного 31.05.2019 старшим державним виконавцем Полтавського РВДВС ГТУЮ у Полтавській області Піддубним В. В., станом на 01.05.2019 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 98 203, 75 грн.

Визначений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами ОСОБА_1 в установленому порядку сторонами не оспорювався.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що у період з 01.11.2012 по квітень 2019 року неповнолітній син проживав із ним та перебував на його утриманні, тому за даний період за рішенням суду із позивача на користь відповідачки підлягають сплаті аліменти на утримання сина, які позивач заборгував.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а у разі спору судом (стаття 180, частини перша-третя статті 181 СК України).

Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

В обґрунтування доводів позовної заяви та апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 посилається на розписки стягувача ОСОБА_2 від 11.01.2015 та 08.08.2018 про відсутність у неї претензій до боржника щодо сплати аліментів на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та копії чеків на придання одягу, продуктів харчування, оплату рахунку у кафе, довідок про відпочинок, які обґрунтовано відхилені судом, оскільки не є належними та допустимими доказами на підтвердження істотних обставин, що впливали на спроможність ОСОБА_1 сплачувати аліменти на дитину та у зв`язку із якими виникла така заборгованість.

Виконання позивачем свого батьківського обов`язку утримувати та оздоровлювати дитину не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах. Вказані документи надавались боржником державному виконавцю, розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем, в установленому законом порядку позивачем не спростований.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції помилково не застосував норми частини третьої статті 197 СК України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та була виключена з Сімейного кодексу на підставі Закону № 1404-VIII від 02.06.2016, що набрав чинності 05.10.2016.

За частиною третьою статті 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 58962453 та не заперечується сторонами, виконавчий лист № 1625/1259/2012, виданий Полтавським районним судом Полтавської області 23 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_17 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини щомісячно від всіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.03.2012 і до досягнення дитиною повноліття було пред`явлено до виконання стягувачем ОСОБА_2 лише 18 квітня 2019 року.

Поважних причин непред`явлення виконавчого листа до виконання до 18 квітня 2019 року ОСОБА_2 не заявлено та відповідних обставин суду не доведено.

Отже, в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є передбачені Законом підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами у період з 01 листопада 2012 року по 05 жовтня 2016 року - дату втрати чинності частини третьої статті 197 СК України у сумі 39 191,75 грн, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

За таких обставин оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права, з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

В іншій частині оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим та підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.11.2012 по 05.10.2016 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2012 по квітень 2019 року у розмірі 98 203,75 грн задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2012 по 05.10.2016 в сумі 39 191,75 грн.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. Ю. Кузнєцова

О. В. Прядкіна