Справа № 950/2241/20
Номер провадження 2/950/122/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,
при секретарі Сивоконь А.І.,
з участю: представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача Васильця С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди;

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача майнову шкоду, що полягає у виплаті на користь МТСБУ коштів в розмірі 33270,81 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 13.02.2018 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «УРАЛ-4320» під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Chevrolet» під керуванням ОСОБА_4 . Постановою Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.02.2018 відповідача, який на час скоєння ДТП проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні зазначеної пригоди. Рішенням Господарського суд Миколаївської області від 22.06.2020 було стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування в розмірі 31349,81 грн. та 1921 грн. судового збору. На виконання зазначеного рішення суду військовою частиною здійснено виплату на користь МТСБУ коштів на загальну суму 33270,81 грн. У зв`язку з цим ВЧ НОМЕР_1 вважає, що має право зворотної вимоги до ОСОБА_3 у розмірі виплаченого відшкодування.
06.09.2021 представником відповідача подано до суду клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В судовому засіданні представник ОСОБА_3 подане клопотання підтримав.
Представники позивача в судовому засіданні проти закриття провадження у справі заперечили, пославшись на те, що за даним позовом військова частина діє не як суб`єкт владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо проходження публічної служби, а як юридична особа у цивільно-правових відносинах, дії якої спрямовані на відшкодування шкоди. Тому клопотання представника відповідача вважають необґрунтованим.
Заслухавши доводи представника відповідача, заперечення сторони позивача, суд дійшов наступних висновків.
Встановлено, що 13.02.2018 з вини відповідача, який на той час проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, що доводиться постановою Приморського районного суду м. Маріуполя від 28.02.2018, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу (а.с. 8).
22.06.2020 Господарським судом Миколаївської області прийнято рішення (а.с. 13-18) про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України грошових коштів у загальній сумі 31349,81грн., із яких: 30049, 81грн. - сума сплаченого відшкодування; 1300,00грн. - сума сплачених витрат на встановлення розміру збитків та збір документів, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 1921,00 грн.
Вказана сума грошових коштів в послідуючому була сплачена Військовою частиною НОМЕР_1 на користь МТСБУ, що вбачається з повідомлень (а.с. 24-25, 27-28).
Таким чином, позивач вважає, що відповідачем військовій частині НОМЕР_1 завдана матеріальна шкода, що полягає у виплаті на користь МТСБУ коштів в розмірі 33270,81 грн., які просить стягнути з ОСОБА_3 .
Позов військовою частиною пред`явлено до суду в порядку цивільного судочинства, з чим сторона відповідача не згодна.
Суд повністю погоджується з доводами представника ОСОБА_3 , викладеними в клопотанні про закриття провадження у справі, та при ухваленні рішення враховує наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
За змістом положень ст. 4 КАС України наведені нижче терміни вживаються в такому значенні::
- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг
- публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;
При визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до частини статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення).
Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
За змістом пункту 2 Положення військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.
У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року в справі № 14-524цс18, а також Верховним Судом у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №707/1679/17 .
У даній справі, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи про відшкодування майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.
Таким чином, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі військової частини у зв`язку з відшкодуванням збитків внаслідок ДТП у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі.
Керуючись ст. 255 ЦПК України;

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди закрити.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Чхайло О. В.