ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7957/21 Справа № 184/1205/18 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 184/1205/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , якій діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, яке ухвалено суддею Чумак Т.А. у місті Апостолове Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить автомобіль марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 08.04.2008 року. Зазначений автомобіль було ним надано в користування відповідачу ОСОБА_2

27 червня 2016 року о 21 год. 40 хв. в районі Північно-об`їзної дороги м. Покров Дніпропетровської області сталася дорожня транспортна пригода за участю автомобіля марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а відносно водія ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 274713 від 27.06.2016 року за ст. 124 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.07.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно висновку судового експерта № 701 від 12.08.2016 року, складеного за заявою позивача судовим експертом Печерицею Г.В., сума матеріального збитку, завданого йому, як власнику автомобіля «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 89 589,20 грн.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 89589,20 грн., судові витрати у сумі 2254,89 грн., які складаються із судового збору, вартості проведеної авто - товарознавчої експертизи та витрат на поштові сповіщення.

Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, в якому виправлено арифметичну помилку ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 89589,20 грн., судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., витрати на проведення експертизи в сумі 1200,00 грн., всього в сумі 91 494 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що справу розглянуто за відсутності відповідача, повідомлень про час, день та місце розгляду справи відповідач не отримував, про наявність даного спору в суді першої інстанції він не був обізнаний, при цьому був позбавлений права подати свої заперечення з приводу заявлених позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції прийнято в якості належного та допустимого доказу наявності завданої позивачу матеріальної шкоди висновок судового експерта № 701 від 12.08.2016 року, який, на думку відповідача, не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу по справі, оскільки в матеріалах справи міститься копія вказаного висновку, а не оригінал, та у висновку не вказано про те, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, що суперечить висновкам, викладеним в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі 522/1029/18.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду, у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності без належного повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції ухвалено заочне рішення, яке, за умовами ч.1 ст. 280 ЦПК України, може бути ухвалено на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі та повідомлення його про розгляд справи, що не відповідає ч.5 ч. ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Враховуючи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 280 ЦПК України, для ухвалення заочного рішення повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи є обов`язковим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача, який належним не повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності належить автомобіль марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 08.04.2008 року. Зазначений автомобіль було ним надано в користування відповідачу ОСОБА_2

27 червня 2016 року о 21 год. 40 хв. в районі Північно-об`їзної дороги м. Покров Дніпропетровської області сталася дорожня транспортна пригода за участю автомобіля марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Відносно відповідача - водія ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 274713 від 27.06.2016 року за ст. 124 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.07.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно висновку судового експерта № 701 від 12.08.2016 року, складеного за заявою позивача судовим експертом Печерицею Г.В., сума матеріального збитку, завданого йому як власнику автомобіля «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 89 589,20 грн.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну, позивач посилається на те, що оскільки відповідач по справі визнаний винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 з дозволу позивача, то саме відповідач несе відповідальність за заподіяну позивачу шкоду.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини.

У Постанові від 03 грудня 2014 №6-183цс14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

У деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.

Таким чином відповідач, для звільнення його від відповідальності, має довести що шкода заподіяна не з його вини.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Як встановлено матеріалами справи, 27 червня 2016 року о 21 год. 40 хв. в районі Північно-об`їзної дороги м. Покров Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження та відносно водія ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 274713 від 27.06.2016 року за ст. 124 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.07.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно висновку судового експерта № 701 від 12.08.2016 року, складеного за заявою позивача судовим експертом Печерицею Г.В., сума матеріального збитку, завданого йому як власнику автомобіля «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 89 589,20 грн.

Вартість проведеної 12.08.2016 року авто - товарознавчої експертизи судовим експертом Печериця Г.В. становить 1200,00 грн. (а.с.13).

Автомобіль марки «CHEVROLET AVEO SF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 08.04.2008 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, внаслідок скоєння ним 27.06.2016 року дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль, завдано позивачу майнову шкоду позивачу в розмірі 89589,20 грн., що підтверджується висновком судового експерта № 701 від 12.08.2016 року та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції прийнято в якості належного та допустимого доказу наявності завданої позивачу матеріальної шкоди висновок судового експерта № 701 від 12.08.2016 року, який, на думку відповідача не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу по справі, оскільки в матеріалах справи міститься копія вказаного висновку, а не оригінал, оскільки той факт, що в матеріалах справи міститься копія висновку судового експерта № 701 від 12.08.2016 року не спростовує правильність такого висновку.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що у висновку не вказано про те, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, що суперечить висновкам, викладеним в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі 522/1029/18, з огляду на те, що згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Висновок судового експерта № 701 від 12.08.2016 року є обґрунтованим та належним чином вмотивованим, він стосується предмету доказування в даній цивільній справі про відшкодування шкоди, завданої майну.

Попри те, що зазначений висновок не відповідає вимогам ч.7 ст.102, ч.5 ст.106 ЦПК України щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, даний документ є письмовим доказом, який належним чином підтверджує відповідні фактичні обставини у справі та по суті скаржником не оспорюється та не спростовується, оскільки при апеляційному перегляді відповідачем не порушується перед судом питання про призначення судової експертизи для встановлення розмірів шкоди, завданої майну позивача у зв`язку з необґрунтованістю чи помилковістю зазначеного вище висновку автотоварознавчого дослідження.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода, завдана майну в розмірі 89589,20 грн.

Крім того, відповідно до ст. ст.140, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. та витрати на проведення експертизи в сумі 1200 грн.

Вимоги щодо стягнення витрат на поштові сповіщення задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження вказаних витрат позивачем, в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 89589,20 грн., судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та витрат на проведення експертизи в розмірі 1200 грн.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , якій діє від імені та в інтресах відповідача ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної майну задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля у розмірі 89589 (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. та витрати на проведення експертизи в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: