РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місце знаходження: м.Київ, вул.Кудрявський узвіз, буд.5 корп.б, треті особи - Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, місце знаходження: м.Івано-Франківськ, вул.М.Грушевського, б.17, Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгенівна, місце знаходження: Донецька обл.., м.Маріуполь, вул.Перемоги, б.103, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

02.07.2021р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 24.02.2021р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. було вчинено виконавчий напис, реєстровий №2386, про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №0, укладеним 29.09.2006р. між ним та ПАТ «Укрсиббанк», в загальній сумі 206520,88грн. Вважає цей виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки в порушення вимог чинного законодавства виконавчий напис вчинено без документів, які свідчать про безспірність заборгованості, зокрема, на кредитному договорі, який не було посвідчено нотаріально, як це передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ №1172 від 29.06.1999р. в редакції, чинній на час виконання оскаржуваного виконавчого напису. Також нотаріус вчинив виконавчий напис без первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували розмір заборгованості, без письмової вимоги на його адресу про усунення порушення. Виконавчий напис було вчинено більше ніж через три роки після настання строку виконання зобов`язання, який настав 29.09.2011р.

Просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. від 24.02.2021р., реєстровий №2386, та стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 45304,17грн..

Ухвалою суду від 05.07.2021р. за даним позовом відкрито спрощене позовне провадження і призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні.

13.09.2021р. до суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на вказану позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства. При цьому, заборгованість вважається безспірною, якщо нотаріусу було подано усі документи, передбачені переліком документів №1172 від 29.06.1999р. В даному випадку такі документи стягувачем було подано. Просить в задоволенні позову відмовити.

Крім того, представник відповідача заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, пославшись на те, що позивачем та його представником не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу, заявлений розмір цих витрат не відповідає критерію їх реальності та розумності, не є спів мірним зі складністю справи, обсягом фактичних послуг, затраченим часом. Просить в стягненні судових витрат на правничу допомогу відмовити.

23.09.2021р. від представника позивача адвоката Працевитого Г.О. надійшла відповідь на відзив, в якій він повністю підтримав раніше заявлені вимоги та додатково зазначив, що доводи представника відповідача про безспірність стягнутої за виконавчим написом заборгованості є безпідставними, оскільки безспірність заборгованості підтверджується виключним переліком документів, які повинні бути подані нотаріусу, серед яких обов`язковим є оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Оскільки в даному випадку вказані документи стягувачем нотаріусу подано не було, заборгованість не є безспірною. Також є безпідставними доводи представника відповідача щодо нерозумності витрат на правничу допомогу. Жодних обґрунтувань цьому представник відповідача не навів. В даному випадку розмір гонорару адвоката визначається за погодженням адвоката та клієнта і суд не може втручатись в ці правовідносини. Надані акти та описи робіт адвоката Працйевитого Г.О. є достатніми для розуміння необхідності його процесуальних дій на користь позивача. Зловживань з боку позивача щодо затягування судового процесу немає. Крім того, у зв`язку із складанням відповіді на відзив відповідача позивачем заявляється вимога про стягнення додатково витрат на 2000,00грн., на підтвердження чого надаються відповідні докази.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Працевитий Г.О. не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять його задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Треті особи приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, пояснень на позов не подали.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб за наявними доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Суд встановив, що 29.09.2006р. між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику , а останній зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит в іноземній валюті в сумі 10720 доларів США, що еквівалентно 54 136,00 грн. на строк до 29.09.2011р., зі сплатою процентів за користування коштами протягом 30 календарних днів і розмірі 11,0% річних, по закінченню цього строку розмір процентної ставки підлягає перегляду. Кредит надається та його повернення здійснюється шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Вказаний договір укладений в письмовій формі та підписаний представником Банку як кредитором та позивачем ОСОБА_1 як позичальником.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

24.02.2021р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., вчинено виконавчий напис, реєстровий №2386, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» як правонаступника АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0від 29.09.2006р. за період з 10.08.2020р. по 09.12.2020р. в загальній сумі 206520,88грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 114688,19грн., заборгованості за відсотками, комісією 90832,69грн., плати за вчинення виконавчого напису 1000,00грн.

05.05.2021р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. відкрито виконавче провадження ВП №65323347 з виконання виконавчого напису нотаріуса №2386 від 24.02.2021р.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. від 31.05.2021р. звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 в ТОВ «МД ІСТЕЙТ».

Ухвалою суду від 13.09.2021р. зупинено стягнення на підставі вказаного виконавчого напису.

Згідно з ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.88 цього ж Закону нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При цьому, ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Порядок вчинення виконавчих написів передбачений Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок).

Згідно з п.1.1 вказаної Глави розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

П.1.2. Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з пп.3.1 п.3 вказаної Глави розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Окрім того, пп.3.2,3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172 (далі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014р. (набрала чинності 10.12.2014р.) Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п.2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ця постанова суду набрала законної сили з моменту її проголошення, а її резолютивна частина опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» №23 від 21.03.2017 року.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року (справа №826/20084/14) постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

За змістом викладених норм права вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.87,88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, в цій справі суд встановив, що при вчиненні 24.02.2021р. виконавчого напису приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. керувався ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

В той же час, вказаний Перелік документів у редакції, чинній станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів у простій письмовій формі, оскільки п.2 Переліку документів з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови суду.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що укладений 29.09.2006р. між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір №0 був нотаріально посвідчений, суду не надано.

В матеріалах справи знаходиться копія вказаного кредитного договору, за яким було вчинено оспорюваний виконавчий напис і який було разом з останнім направлено на примусове виконання до приватного виконавця. За змістом цього документу кредитний договір був укладений в простій письмовій формі і жодних домовленостей сторін про його нотаріальне посвідчення ним не зафіксовано.

Також судом встановлено, що за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса з ОСОБА_1 здійснено стягнення заборгованості за період з 10.08.2020р. по 09.12.2020р. в загальній сумі 206520,88грн., однак документів, які б встановлювали прострочення виконання кредитного зобов`язання та розмір заборгованості, зокрема, первинні бухгалтерські документи, виписка з рахунка боржника тощо, суду не надано.

Крім того, за змістом кредитного договору №0 від 29.09.2006р. строк виконання зобов`язань за ним настав 29.09.2011р. Отже, за оспорюваним виконавчим написом заборгованість була стягнута більше, ніж через три роки після настання строку виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором. Документи, які б підтверджували правомірність нарахування заборгованості поза межами узгодженого сторонами строку кредитування, суду не надані.

Враховуючи вказане, суд вважає встановленим та доведеним, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом за кредитним договором, укладеним в простій письмовій формі, за відсутності документів, які б підтверджували безспірність заборгованості та встановлювали прострочення виконання зобов`язання, що свідчить про недотримання приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вимог законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів, у зв`язку з чим вчинений нотаріусом виконавчий напис №2386 від 24.02.2021р. слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00грн. (за подання позову) та 454,00грн. (за подання заяви про забезпечення позову), усього 1362,00грн.

Відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу (за складання позовної заяви) в сумі 4000,00грн., здійснення яких підтверджується належними та допустимими доказами - договором про надання правової допомоги від 14.06.2021р., укладеним між ОСОБА_1 та АБ «ЮРКОНСАЛТ» Геннадія Працевитого».

При цьому, підстав для стягнення з відповідача та користь позивача гонорару за ведення справи в суді в сумі 45304,17грн. та витрат за складання відповіді на відзив відповідача в сумі 2000,00грн., суд не знаходить.

По-перше, надання адвокатом послуг із складання відповіді на відзив відповідача та їх вартість договором про надання правової допомоги від 14.06.2021р. не передбачено, в наведеному в позовній заяві попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат про можливість здійснення таких витрат не зазначено, лише вказано, що у разі понесення додаткових судових витрат (без визначення їх виду та вартості) відповідні докази будуть надані в порядку ч.7 ст.137 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо стягнення передбаченого п.3.1 Додаткового договору від 14.06.2021р. до договору про надання правової допомоги від 14.06.2021р. гонорару за ведення справи в суді в сумі 20% від суми зазначеної у виконавчому написі, тобто 45 304,17грн. («гонорар успіху»), суд виходить з того, що зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність, розумність.

Враховуючи, що дана цивільна справа є незначної складності, має місце усталена судова практика розгляду справ цієї категорії, адвокат участь у судових засіданнях не брав, суд вважає недоцільним стягнення з відповідача на користь позивача «гонорару успіху», у зв`язку з чим в стягненні відповідної суми слід відмовити.

Керуючись ст.3,6,15,16,18,526,530,610,611,626-629,1049,1050,1054,1055 ЦК України, ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,258,259,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 24.02.2021р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, реєстровий №2386, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №0 від 29.09.2006р. в загальній сумі 206 520,88грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ЄРДПОУ 36799749, місце знаходження: м.Київ, вул.Кудрявський узвіз, буд.5 корп.б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1362,00грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00грн., усього 5362,00грн. (п`ять тисяч триста шістдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова

30.09.2021