АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року

м. Чернівці

справа № 725/1200/21

провадження 822/942/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

за участю секретаря Герман Я.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 червня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України.

Посилалося на те, що між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2506/0308/88-104 від 12 березня 2008 року, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 75 000 доларів США.

Цього ж дня між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2506/0308/88-104-Р-1.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, одним з яких є кредитний договір №2506/0308/88-104 від 12 березня 2008 року.

У вересні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №2506/0308/88-104 від 12 березня 2008 року в сумі 401 822 гривні 79 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду на даний час не виконано.

АТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з відповідачів солідарно на їх користь заборгованість у розмірі 234 972 гривні 74 коп., а саме: 3% відповідно до ст.625 ЦК України на суму заборгованості згідно з рішенням суду - 31 410 гривень 98 коп.; інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, згідно з рішенням суду - 203 561 гривень 77 коп. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 червня 2021 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду в розмірі 33 840 гривень 03 коп.: за період з 01 лютого 2018 року по 01 лютого 2021 року, яка складається із заборгованості - 3% в розмірі 10034 гривні 39 коп.; інфляційних втрат в розмірі 23805 гривень 64 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала належним чином взяте на себе грошове зобов`язання, а тому підлягають застосуванню правові наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу, стягнутих судовим рішенням, починаючи з 01 лютого 2018 року по 01 лютого 2021 року, тобто за три роки до подачі позову до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову до ОСОБА_2 суд виходив з того, що відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобов`язанням, нарахованими процентами, пенею, комісією та іншими платежами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, помилково застосував до вказаних правовідносин позовну давність, оскільки відповідної заяви від відповідачів до суду не надходило.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є помилковими.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

Між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2506/0308/88-104 від 12 березня 2008 року, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 75 000 доларів США /а.с.6-10/.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст.553 ЦК України, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2506/0308/88-104-Р-1 від 12 березня 2008 року /а.с.11/.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, одним з яких є кредитний договір №2506/0308/88-104 від 12 березня 2008 року /а.с.12-38/.

Заочним рішенням Першотравневий районний суд м. Чернівці від 27 жовтня 2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №2506/0308/88-104 від 12 березня 2008 року в сумі 401 822 гривні 79 коп. Вирішено питання про судові витрати. /а.с.39-41/.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 червня 2021 року у справі №725/5290/14-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 389 033 гривні 35 коп., виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 ЦК України.

Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень ст.625 ЦК України та вважав, що має право на нарахування та одержання сум, передбачених статтею.

Так, відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)).

Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Першотравневий районний суд м. Чернівці від 27 жовтня 2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №2506/0308/88-104 від 12 березня 2008 року в розмірі 401 822 гривні 79 коп. та на час звернення до суду з цим позов не виконано.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу, зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (дати останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи вищенаведені правові позиції Верховного Суду суд першої інстанції дійшов правильного висновку що вказаний позов є обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно врахував період, за який заборгованість підлягає до стягнення, який обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Так, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд бере до уваги висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних, нараховані на суму боргу, стягнутих судовим рішенням, починаючи з 01 лютого 2018 року по 01 лютого 2021 року, тобто за три роки до подачі позову до суду.

Вирішуючи питання про суми, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, апеляційний суд погоджується з розрахунками суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав підстав застосовувати позовну давність без відповідної заяви ОСОБА_1 є помилковим, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , у своєму відзиві на позовну заяву, заперечує проти позовних вимог, просить застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16, постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 0907/2-7453/2011 (провадження № 61-6321св18), від 20 вересня 2019 року у справі № 904/4342/18.

Отже, викладення відповідачем заяви про застосування позовної давності у відзиві на позовну заяву відповідає вимогам процесуального закону.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 3 договору поруки № 2506/0308/88-104-Р-1 встановлено, що відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобов`язанням, нарахованими процентами, пенею, комісією та іншими платежами, передбаченими основним зобов`язанням.

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, з огляду на те, що строк дії кредитного договору закінчився при зверненні кредитора до суду на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, суд вважає, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 січня 2018 року (справа №202/4494/16-ц).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 04 жовтня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк