Справа № 130/900/21
Провадження № 22-ц/801/1981/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 рокуСправа № 130/900/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Жмеринка Вінницької області за головування судді Шепеля К. А.,

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 118531,33 гривні, посилаючись на наступні обставини. 11 грудня 2019 відповідач, звернувшись до позивача з метою отримання банківсь-ких послуг, підписав анкету-заяву № б/н, підтвердивши свою згоду на те, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифа-ми», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторо-ни керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладе-ний правочин є договором приєднання. Відповідно ОСОБА_1 був відкри-тий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується підпунктами 2.1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Надалі відповідач, ознайомившись із умовами обслугову-вання кредитних карт та підписавши паспорт споживчого кредиту, отримав картку типу «Преміальна картка World Black Edition»; номер та строк дії отри-муваних карток зазначений позивачем у довідці, що ним додана до позовної заяви.

Пунктом 1.1.5.1 договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору, про що банк повідомляє клієнтів щодо внесених змін шляхом використання будь-якого з наступних каналів: розміщення інфор-мації на офіційному сайті банку; розміщення інформації у відділеннях банку; смс-повідомлення на фінансовий номер телефону клієнта; повідомлення на електронну пошту клієнта; інформування у системі «Приват24» або «Приват24 для бізнесу»; IVR-дзвінки; повідомлення через банкомати та термінали самооб-слуговування; месенджери, шляхом направлення листа поштою тощо. У разі незгоди із змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку позичальник має право надати банку письмову заяву про розірвання договору, погасивши при цьому на виконання пункту 2.1.1.6.5 договору виниклу перед банком заборгованість.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався повернути витраче-ну частину кредитного ліміту. Згідно пункту 2.1.1.3.1 договору погашення кредиту та процентів здійснюється шляхами: договірним списанням, внесенням клієнтом коштів у визначений спосіб та розмірі. У разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа ( включно ) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`я-зання клієнта вважаються простроченими.

Пунктом 2.1.1.6.1 договору сторони узгодили, що в разі затримання клієн-том сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому пунктом 2.1.1.3.1 договору, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі, виконати інші зобов`язання за договором, в тому числі щодо сплати пені, у повному обсязі.

Згідно з підпунктом 2.1.1.2.12 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань, відповідач зобов`язується сплатити банку заборгова-ність по кредиту, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які у відповідності до статті 625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у розмірі 74,4 % для преміальних карток: Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. Од-нак відповідач ОСОБА_1 своєчасно не надав позивачеві кошти для погашен-ня заборгованості за кредитом, порушуючи свої боргові зобов`язання, передба-чені умовами договору, що відображено у розрахунку заборгованості за дійс-ним правочином. Станом на 23 березня 2021 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь, у розмірі 118531,33 гривні, з яких: 106673,33 гривні - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 11858,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованість перед банком у повному обсязі не погашає, що спонукало банк звернутися в суд з даним позовом. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача за-боргованість за кредитним договором від 11 грудня 2019 року № б/н у розмірі 118531, 33 гривні та судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 липня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 106673,33 гривні, а також 2043,00 гривні судового збору. У задоволенні стяг-нення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 11858,00 гривень - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим 12 липня 2021 року рішенням суду першої інстанції, представник банку Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному по-рядку, просить скасувати це рішення в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду скаржниця просить залишити без змін та зазначає, що не згідна з оскаржуваним рішенням суду в частині незадоволених вимог по стягненню заборгованості з відсотків, вважає, що в цій частині рішення ухвалене без повного, всебічного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм процесуального і матеріального права, за невідпо-відності висновків суду дійсним обставинам справи.

Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 20 серпня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу банку ОСОБА_1 не скористався.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла вис-новку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає цим вимо-гам. У частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України не перевіряється.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кош-ти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що згідно отриманих ОСОБА_1 кредитних карток він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» з 2018 року. 11 грудня 2020 року ним під-писана анкета-заява, чим підтверджена його згода на те, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. До позовної заяви позивачем також доданий підписаний відповідачем 04 вересня 2019 року пас-порт споживчого кредиту, яким визначені основні умови кредитування, викла-дена інформація про реальну річну процентну ставку, а саме процентну ставку у межах пільгового періоду у залежності від обраного клієнтом типу кредит-ного продукту.

Частково задовольняючи позов, стягуючи на користь банку з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 106673,33 гривні, суд першої інстанції, керу-ючись нормами статей 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Закону України «Про захист прав спожи-вачів», підкреслив, що в анкеті-заяві від 11 грудня 2020 року, підписаній ОСОБА_1 , погоджена процентна ставка не зазначена, не зазначений і тип кре-дитного продукту, отриманого відповідачем. Витяги з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, додані позивачем в обґрунтування позову, не містять підтверджень, що відповідач з ними ознайомився та пого-дився. Крім того, із паспорту споживчого кредиту слідує, що інформація, зазна-чена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише в період з 04 вересня 2019 року до 19 вересня 2019 року. Відсутні також докази того, що вказані до-кументи, як складові договірних стосунків між сторонами у справі, на момент отримання відповідачем кредитних коштів узагалі містили окремі умови, що мають значення для вирішення цього позову, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначених банком розмірах і порядку нарахування.

Суд, пославшись на висновок Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ), критично оцінив додану позивачем до мате-ріалів справи в якості доказу роздруківку з банківського сайту, вказавши, що цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.

До правовідносин, що виникли та мають місце між сторонами цього цивіль-ного спору, суд не застосував правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки за наданими позивачем доказами у їх сукупності з огляду на відсут-ність на них підпису ОСОБА_1 , неможливо розцінити їх як стандартну (ти-пову) форму кредитного договору приєднання, укладеного шляхом підписання відповідачем заяви-анкети.

На виконання вимог частини другої статті 530 ЦК України, зважаючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти добровільно банку не повернуті, суд задовольнив позов в частині стягнення з боржника на користь кредитодавця заборгованості за тілом кредиту у розмірі 106673,33 гривні. У за-доволенні вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 11858,00 гривень суд відмовив.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з обґрунтуванням суду пер-шої інстанції, викладеним в оскаржуваному судовому рішенні, оскільки воно є вірним, доведеним, об`єктивними, таким, що узгоджуються з висновками Вели-кої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Оскаржуючи рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької об-ласті від 12 липня 2021 року в частині відмови у стягненні відсотків за користу-вання кредитними коштами, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. наголошує, що відповідач не заперечує умови укладеного договору приєднання, який ним підписаний у вигляді заяви-анкети, а обов`язкове підписання усіх складових документів, які складають один договір, законом не вимагається. Натомість відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, яким він був повідомлений про основні умови кредитування, зокрема, про відсоткову ставку в межах та поза межами пільгового періоду. Посилаючись на положення статті 1048 ЦК України, скаржниця також вказує про безпідставність відмови суду першої інстанції у стягненні відсотків, порушення таким чином норм матері-ального права, ухвалення рішення, що суперечить нормам цивільного права України і європейським правовим нормам, які регулюють функціонування кре-дитних правовідносин та банківського сектору економіки.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна. Усі обґрунтування скарги побудовані без урахування змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, де викладені усі мотиви, які спростовують доводи скарги.

У рішенні від 12 липня 2021 року суд першої інстанції навів ґрунтовні та об`єктивні мотиви, за яких зазначив, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і до-ведені до їх відома. Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного до-говору діяли саме ці умови, а не інші, тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що друга сторона правочину ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Статтями 1048, 1056-1 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не вста-новлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів вста-новлюються договором залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

На дані норми закону скаржниця посилається, але не звертає увагу, що у за-яві-анкеті позичальника процентна ставка не зазначена. А вказуючи на пору-шення судом вимог статті 1048 ЦК України, представник банку ігнорує норми статті 13 ЦПК України, згідно яких суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних су-дом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним зауважити, що пред-ставник банку, оскаржуючи судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентах за корис-тування кредитними коштами, залишає поза увагою, що матеріали справи не містять підтверджень розуміння відповідачем, ознайомлення і погодження його з тими Тарифами, Умовами та правилами надання банківських послуг в При-ватБанку, витяги з яких надані позивачем у цій конкретній справі на доведення позовних вимог. Відсутні також належні і допустимі докази позивача того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядку їх нарахуван-ня.

Посилання в апеляційній скарзі на підписання відповідачем паспорта спо-живчого кредиту, яким обумовлені проценти, апеляційним судом не можуть бу-ти враховані, адже це є лише інформацією, яка містить відомості щодо користу-вання кредитною карткою, із зазначенням різних базових процентних ставок і зберігала чинність та була актуальною до 19 вересня 2019 року, як вірно за-значив суд першої інстанції, тобто не є істотною умовою конкретно укладеного із відповідачем кредитного договору. Крім того, зі змісту цього паспорту убача-ється, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від ін-формації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з ураху-ванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, роз-мір доходів тощо.

Між тим, колегія суддів зауважує, що з позовної заяви та приєднаних до неї документів неможливо достовірно встановити, якою саме кредитною карткою користувався відповідач по справі, що унеможливлює визначення умов креди-тування та вирішення питання про правильність і обґрунтованість нарахування відсотків за користування кредитними коштами, заборгованість з яких є пред-метом спору в обумовлений в цьому документі період.

За фактичних обставин, що мають місце у даній цивільній справі, без нада-них позивачем підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила надання банківських послуг, за відсутності в заяві-анкеті домовле-ності сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком суду витяги з Тарифів, Умов не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) форма, встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного до-говору, оскільки не підтверджують вказаних обставин. Доказування згідно з частиною п`ятою статті 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущен-нях.

З урахуванням пункту 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, про який уже вказувалося, суд першої інстанції вірно підкреслив, що споживачі повинні бути захищені від таких кон-трактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» націо-нальні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав люди-ни і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упро-довж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим зако-ном, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узго-джених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових та речо-вих доказів, висновків експертів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різ-ними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законо-давства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обгрун-тування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огля-ду на конкретні обставини справи ( Проніна проти України, № 63566/00 пара-граф 23, Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року ).

Згідно норм статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обста-вини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже позивач перш за все повинен довести свої вимоги, а не вимагати доведення зворотного відповідачем, про що, зокрема, йдеться в апеляційній скарзі. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею чи невчиненням процесуальних дій.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги представника банку такими, що не заслуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування правиль-ного судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи скарги об`єктивно є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, свідчать про суб`єктивну незгоду з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм мате-ріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лип-ня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерцій-ного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кре-дитної заборгованості залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, перед-бачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський