Єдиний унікальний номер: 223/761/20
Провадження номер: 2/223/184/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Буцька С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про встановлення доходу особистого немайнового права,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про встановлення доходу особистого немайнового права. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у період з 1985 року по 2011 рік працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» машиністом гірничо-виїмкових машин, комбайнером шостого розряду з повним робочим днем на підземних роботах, де отримував заробітну плату, з якої відраховувались страхові внески. Позивач звертався до відповідача з метою встановлення тривалості відпустки станом на 03.08.2011 року, однак повна відповідь відповідачем надана не була. З відповіддю на зазначене звернення, наданою позивачеві 23.07.2019 року, останній не погоджується, зазначаючи, що було порушено його права, а саме відсутнє законне обґрунтування щодо не зарахування 38 днів оплачуваної відпустки. ОСОБА_1 22.08.2019 року отримав відповідь на повторне звернення, з якою також не погоджується. Тривалість відпустки ОСОБА_1 складала 66 календарних днів за рік, що відповідає нормам діючого законодавства, на час звільнення 20.09.2011 року. За останнім значилась щорічна відпустка 33 календарних дні та 13 календарних днів невикористаної відпустки, разом 46 календарних днів, у зв`язку з чим була нарахована компенсація за 46 календарних днів у вересні 2011 року, яка була виплачена позивачу разом із заробітною платою вересня. Згідно листа-відповіді ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 1672 від 29.09.2017 року ОСОБА_1 повідомлено, що за серпень 2011 року кількість календарних днів: 28 днів відпустки, 3 дні тимчасової непрацездатності, а нарахована заробітна плата за серпень 2011 року, з якої сплачено страхові внески до Фонду соціального страхування 0 гривень. Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків № 9260 від 23.01.2017 року за період з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року ОСОБА_1 отримав дохід від ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»: у другому кварталі 2011 року дохід у вигляді заробітної плати в сумі 24608,16 грн., сума податку в бюджет України відраховано 1817,81 грн.; у третьому кварталі 2011 року дохід у вигляді заробітної плати в сумі 43394,51 грн., сума податку відрахована в бюджет України 1959,85 грн. Дохід відпустки знецінено до нуля. Посадовими особами ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» було надано недостовірну довідку № 468 від 10.10.2011 року, а відповідно до ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішенням, діями або бездіяльністю яких було порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. У мотивувальній частині позову ОСОБА_1 , посилаючись на вищевикладене, просить суд поновити порушене особисте немайнове право про встановлений дохід у сумі 9521,41 грн., з якого взятий страховий внесок у розмірі 342,77 грн., та визнати недійсною довідку № 468 від 10.10.2011 року, видану ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1». В прохальній частині позову ОСОБА_1 просить суд поновити порушене особисте немайнове право (доходу), встановивши дохід особистого немайнового права розрахункового періоду довідки про середній заробіток № 468 від 10.10.2011 року в сумі 9521,41 грн., та страхового внеску з компенсації за невикористану відпустку 342,77 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у позові, застосувавши позовну давність щодо позовних вимог ОСОБА_1 . У відзиві представник відповідача зазначив, що у позовній заяві ОСОБА_1 виклав обставини і факти, які раніше неодноразово досліджувалися судами, і яким було надано належну правову оцінку. Нових обставин, які б свідчили про порушення особистого немайнового права, позивачем не наведено, а лише процитовано рішення судів, якими права та обов`язки між ОСОБА_1 та підприємством вже врегульовано. Окрім того, позивачем не наведено підстав, які б свідчили про невірний розрахунок заробітку, зазначений у довідці № 468 від 10.10.2011 року, при тому, що законність даної довідки підтверджена рішенням Вугледарського міського суду Донецької області у справі № 223/778/14-ц від 11.08.2016 року, а тому і розрахунок заробітку вчинено у відповідності до норм діючого законодавства. Інших обставин, які б свідчили про порушення прав позивача на встановлення доходу особистого немайнового права у розрахунковому періоді не наведено. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строк для звернення з даним позовом до суду, оскільки позивач дізнався про порушення свого трудового права, яке пов`язане із спірною довідкою, ще у 2014 році. Вимоги про поновлення порушеного строку для звернення до суду позивачем не заявлялися.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У частинах 3-5 ст. 267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову.

Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі позивача і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.

Статтею 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Представником відповідача заявлено про застосування позовної давності щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що з даним позовом позивач звернуся до суду 28.09.2020 року, тобто поза межами визначеного ст. 233 КЗпП України строку.

Відповідно до ст. 268 ЦК України до вимоги, на які позовна давність не поширюється: на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав. У зв`язку з чим суд не застосовує позовну давність.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1-2 ст. 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.07.1993 року по 20.09.2011 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», наказом № 158-к від 22.09.2011 року був звільнений 20.09.2011 року, в зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.06.1978 року (а.с.9-11).

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.09.2011 року, затвердженого 23.09.2011 року головним державним санітарним лікарем Петровського району м. Донецьк, Тиванюку Ю.І. визначено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, яке виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу, неефективності засобів боротьби з пилом (а.с.16).

Згідно із протоколом засідання ЛКК ЦМЛ м. Вугледара № 18/5170 від 03.08.2011 року ОСОБА_1 працював в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», і йому було встановлено діагноз - хронічна обструктивна хвороба легень, емфізема легень та протипоказано працю в контакті з пилом і несприятливих метеоумовах (а.с.14).

Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) № 468 від 10.10.2011 року, виданої ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське № 1», для здійснення розрахунку середнього заробітку позивача було взято період з березня 2011 року по серпень 2011 року. Так, у серпні 2011 року кількість календарних днів (без урахування календарних днів не відпрацьованих з поважних причин) 28 днів відпустки, 3 дні тимчасової непрацездатності, нарахована заробітна плата за серпень 2011 року відсутня (а.с.17).

Згідно листа-відповіді ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 1672 від 29.09.2017 року позивачу повідомлено, що за серпень 2011 року кількість календарних днів: 28 днів відпустки, 3 дні тимчасової непрацездатності. Нарахована заробітна плата за серпень 2011 року (оподатковуваний дохід ), з якої сплачено страхові внески до Фонду соціального страхування 0 грн. За вересень 2011 року кількість календарних днів: 19 днів згідно довідки клініки профзахворювання, 1 день відпустки. Нарахована заробітна плата за вересень 2011 року (оподатковуваний дохід), з якої сплачено страхові внески до Фонду соціального страхування 13236,87 грн. Сума утриманих страхових внесків до Фонду соціального страхування становить 432,75 грн. (а.с.39).

Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків № 9260 від 23.01.2017 року за період з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року ОСОБА_1 отримував доходи від ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське№1»: у другому кварталі 2011 року дохід у вигляді заробітної плати в сумі 24608,16 грн.; у третьому кварталі 2011 року дохід у вигляді заробітної плати в сумі 43394,51 грн. (а.с.18).

Позивач звертався до директора ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з заявами від 28.02.2020 року та 16.03.2020 року щодо забезпечення його особистих немайнових прав відповідно до колективного договору підприємства, надання у письмовому вигляді об`єктів його цивільних прав - суми компенсації відпустки, суми страхового внеску з компенсації відпустки, а також поновлення його порушеного немайнового права - оплату (дохід) відпустки, з якої виплачені страхові внески при розрахунку довідки про середній заробіток № 468 від 10.10.2011 року (а.с.42, 44).

Відповідно до копій листів ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» № 618 від 13.03.2020 року та № 711 від 25.03.2020 року позивача було звільнено згідно наказу № 158-к від 22.09.2011 року, та проведено нарахування грошових коштів, а саме компенсації за невикористану відпустку 46 календарних днів у сумі 9521,41 грн. Розмір страхового внеску з компенсації за невикористану відпустку складає 342,77 грн. В зв`язку з тим, що тимчасова втрата працездатності наступила в період відпустки, частина відпускних була перенесена з липня 2011 року на серпень 2011 року та на вересень 2011 року (а.с.43, 45).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 11.08.2016 року у цивільній справі № 223/778/14-ц в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Вугледар Донецької області про визнання довідки про середній заробіток недійсною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. В рішенні суд дійшов висновку, що відповідач ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1" видало довідку № 468 від 10.10.2011 року з дотриманням всіх чинних на той час правових норм, а відповідач Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Вугледар Донецької області на підставі довідки № 468 від 10.10.2011 року з дотриманням всіх нормативних актів призначив одноразову допомогу та щомісячні виплати (а.с.22-24). Зазначене рішення суду залишено буз змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05.10.2016 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2017 року (а.с.71-78).

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 06.10.2017 року в справі № 223/702/17 відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління» Південнодонбаське № 1» про визнання недійсною довідки про середній заробіток та зобов`язання вчинити певні дії, в зв`язку з тим, що між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже є рішення суду, яке набрало законної сили (а.с.84). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23.11.2017 року залишено без змін ухвалу Вугледарського міського суду Донецької області від 06.10.2017 року (а.с.85-86). Постановою Верховного Суду від 27.12.2018 року ухвала Вугледарського міського суду Донецької області від 06.10.2017 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 23.11.2017 року також залишені без змін (а.с.87-90).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 15.09.2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про поновлення порушеного особистого немайнового права відмовлено (а.с.29-31).

Статтею 269 ЦК України передбачено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Крім того, ст. 270 ЦК України встановлено, що, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. ЦК України та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, ЦК України та іншим законом, не є вичерпним.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, не мають економічного змісту, тісно пов`язані з фізичною особою, від яких особа не може відмовитися, а також яких не може бути позбавлена, і володіє ними довічно.

Однак, в своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд поновити порушене особисте немайнове право (доходу), встановивши дохід особистого немайнового права розрахункового періоду довідки про середній заробіток № 468 від 10.10.2011 року в сумі 9521,41 грн., та страхового внеску з компенсації за невикористану відпустку 342,77 грн.

Зазначене особисте немайнове право (доходу), яке просить поновити позивач, має економічний зміст, не тісно пов`язане з позивачем, від нього позивач може відмовитися. Крім того, Конституцією України, ЦК України та іншим законом не передбачено таке особисте немайнове право (доходу) як встановлення доходу особистого немайнового права розрахункового періоду довідки про середній заробіток № 468 від 10.10.2011 року в сумі 9521,41 грн., та страхового внеску з компенсації за невикористану відпустку 342,77 грн.

Фактично позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 у даній цивільній справі, є позовними вимогами між тими сторонами, відносно яких є рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 11.08.2016 року у цивільній справі № 223/778/14-ц, що набрало законної сили. Предметом даної позовної заяви є встановлення доходу особистого немайнового права розрахункового періоду довідки про середній заробіток № 468 від 10.10.2011 року в сумі 9521,41 грн., та страхового внеску з компенсації за невикористану відпустку 342,77 грн. Підставами даної позовної заяви є те, що ОСОБА_1 не згоден з сумами, які були зазначені в довідці № 468 від 10.10.2011 року, в зв`язку з чим за серпень 2011 року, який увійшов в розрахунковий період, відсутні страхові внески. Однак, предмет та підстави по даній позовній заяві є ідентичними тим, що були викладені ОСОБА_1 в позовних вимогах, в задоволенні яких вже було відмовлено рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 11.08.2016 року у цивільній справі № 223/778/14-ц.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення порушеного особистого немайнового права (доходу), встановивши дохід особистого немайнового права розрахункового періоду довідки про середній заробіток № 468 від 10.10.2011 року в сумі 9521,41 грн., та страхового внеску з компенсації за невикористану відпустку 342,77 грн., задоволенню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, ст. 16,256 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 77, 82, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про встановлення доходу особистого немайнового права відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г. Луньова