Справа № 473/4414/18
УХВАЛА

"30" вересня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Старжинської О.Є.

при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вознесенську за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучерова Ганна Анатоліївна про переведення прав та обов`язків покупця

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщення площею 128,4 кв.м по АДРЕСА_1 , укладеного 09.10.2018 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та переведення прав та обов`язків покупця.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 01 липня 2012 року між ним та ОСОБА_6 було укладено у письмовій формі договір оренди нежитлового приміщення площею 68 кв.м, що розташоване по АДРЕСА_1 строком на 35 місяців.

Після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку цього нежитлового приміщення загальною площею 128,4 кв.м. Таким чином до останньої перейшли всі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо спірного договору.

Посилаючись на те, що пунктом 2.4. Договору оренди встановлено, що орендар має переважне право купівлі-продажу приміщення після виготовлення орендодавцем необхідних документів, недотримання вимоги ч.2 ст. 777 ЦК України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.09.2021 року провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучерова Ганна Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового приміщеннябуло закрито з підстави відмови позивача від цих позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Вуїв О.В. заявила клопотання про закриття провадження по справі з підстави п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, вказуючи, що даний спір належить розглядати господарському суду, оскільки визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин щодо оренди нежитлового приміщення, яке використовується позивачем для здійснення підприємницької діяльності, договір оренди нежитлового приміщення, яке є предметом судового розгляду, було укладено між двома фізичними особами-підприємцями, позивачем були використані кошти власного з розрахункового рахунку відкритого фізичній особі-підприємцю, для перерахування коштів на депозитний рахунок суду у цьому спорі.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення зазначеного клопотання, оскільки вважають, що за суб`єктним складом сторін цього спору справа не може бути віднесена до юрисдикції господарського суду.

Вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає.

Так, ОСОБА_1 , пред`являючи даний позов, посилався на те, що на час укладення відповідачами оспорюваного ним правочину та його звернення до суду з даним позовом стосується його особистого майнового права та інтересу щодо нерухомого майна нежитлового приміщення площею 128,4 кв.м по АДРЕСА_1 та їх захисту, яке порушено відповідачами внаслідок укладання ними договору купівлі-продажу цього приміщення.

Таким чином майновий інтерес, який полягає у реалізації переважного права купівлі та набуття права власності на спірні нежитлові приміщення ОСОБА_1 реалізує шляхом звернення до суду з відповідним позовом саме, як фізична особа і його вимоги не направлені на поновлення його прав з ведення господарської діяльності.

Правовий статус фізичної особи та правовий статус фізичної особи - підприємця за своєю правовою природою є різними, оскільки правоздатність індивідуального підприємця практично прирівнюється до правоздатності юридичних осіб - комерційних організацій. Він може мати права і обов`язки, необхідні для здійснення будь-яких видів діяльності, не заборонених законом, та щодо яких законом не передбачено обмежень. Крім того, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються норми як загального цивільного (Цивільний кодекс України), так і спеціального законодавства (Господарський кодекс України, Закони України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», «Про державну підтримку малого підприємництва», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» тощо).

Під час здійснення господарської діяльності фізичні особи - підприємці реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов`язків. При цьому решта прав та обов`язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої ЦК України, та регулюються ним, що випливає зі змісту ч.3 ст. 45 ГК України, відповідно до якої щодо громадян положення цього Кодексу поширюються на ту частину їх діяльності, яка за своїм характером є підприємницькою.

Згідно зі ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.320 ЦК України).

Тобто, чинне законодавство не виділяє такого суб`єкту права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Таким чином, нерухоме майно має реєструватися за фізичною особою.

Матеріали справи свідчать про те, що спір у цій справі стосується нерухомого майна, яке позивач намагається отримати у власність шляхом переведення на нього прав покупця на 1/2 частини приміщення за договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2018 року нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що відповідно до наведених законодавчих норм суб`єктом права власності на нерухоме майно може бути лише фізична особа, а не фізична особа - підприємець, то відсутні підстави вважати права фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на придбання права власності на нерухоме майно порушеними оспорюваним ним договором, через відсутність законодавчо встановленого права набуття права власності на нерухоме майно саме у фізичної особи - підприємця.

Керуючись ст.ст. 19, 222, 258-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про закриття провадження з підстави п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучерова Ганна Анатоліївна про переведення прав та обов`язків покупця відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Є. Старжинська