Справа №: 343/1552/21
Провадження №: 2/0343/607/21
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

судді - Керніцького І.І.,

з участю: секретаря судового засідання - Оленюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 343/1552/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за участю: відповідачки - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягувати щомісячно з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивував тим, що вінперебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від цього шлюбу у них з віповідачкою народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після укладення шлюбу на перших порах у них була нормальна сім`я, але з часом відносини між ними почали погіршуватися. Тому, шлюб між ними було розірвано. Рішенням суду про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою було визначено місце проживання їхнього сина - ОСОБА_3 разом з матір`ю. Але їхній син, жодного дня не проживав разом з відповідачкою. Відразу після розірвання шлюбу син залишився проживати з ним і проживає по сьогоднішній день за адресою: АДРЕСА_1 . Також його колишня дружина - ОСОБА_2 разом з ним та їхнім сином не проживає з 2012 року, спільного майна та господарства не веде, а син, ОСОБА_3 , знаходиться повністю на його забезпеченні. Також їхній син відвідував Старомізунську школу і 18.06.2021 закінчив 11 клас Старомізунського ліцею ім.В.Верховинця Вигодської селищної ради. Зважаючи на те, що їхній син 18.06.2021 закінчив навчання в школі, для здобуття вищої освіти він зарахований на платну форму навчання факультету інформатики і математики Прикарпатського університету ім.В.Стефаника, тому потребує немалих коштів. Він, ОСОБА_1 , переніс інсульт і є інвалідом 3 групи, тому самостійно надалі повністю забезпечувати достойне життя сина не має можливості, оскільки за станом здоров`я працювати не може, а мінімальної пенсії по інвалідності ледве вистачає на хліб. Відповідачка протягом всіх років не допомагала синові, ніколи ним навіть не цікавилась. Доки він мав можливість забезпечував сина сам і не подавав такого позову до суду, але зараз-заради забезпечення синові можливості здобути освіту, вимушений звернутись до суду. Таким чином, їхній син повинен бути забезпечений належним рівнем життя необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Всупереч таким вимогам закону, відповідачка, яка проживає окремо від них, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надавала, тобто свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків щодо виховання та матеріальною забезпечення дитини.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Кажук В.Б. (договір про надання правової допомоги від 10.08.2021 (а.с.12), ордер на надання правничої допомоги серії ІФ №008601 від 13.08.2021 (а.с.13)) в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розгляд справи проводити у їхній відсутності (а.с.25).

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та вказала, що вона надавала кошти на утримання сина та відвідувала його. Згідна сплачувати аліменти в розмірі 16,6 %, оскільки в неї на утриманні такоє є неповнолітня дитина, 2009 р.н. Вона працює касиром в ТзОВ " Доміон ЛТД" і отримує заробітну плату в розмірі 6000,00 грн.

Дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини справи, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачкою суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч.1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали 14.10.2008, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 14.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с.6).

Про те, що від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , свідчить копія свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 від 06.02.2009, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с.7).

Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що неповнолітній син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ним. Відповідачка проживає окремо від них, участі в утриманні сина фактично не бере, мотивуючи наявністю в неї ще однієї дитини на утриманні, недостатністю у неї коштів, тому вона просить стягувати з неї аліменти в розмірі 16,6% частки від її заробітку, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_2 має можливість надавати грошову допомогу (аліменти) на утримання дитини, однак в добровільному порядку не виконує свій обов`язок, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задоволити та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положень ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються за участь у судовому засіданні при розгляді справи та у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд встановив, що позивач уклав з адвокатом Кажуком В.Б. договір про надання правової допомоги від 10.08.2021, відповідно до умов якого клієнту надаються консультації та роз"яснення, усні та письмові довідки щодо законодавства; складання заяв, скарг інших документів правового характеру, з можливістю представництва інтересів в суді (а.с.12). Згідно з Акта виконаних робіт вартість вказаних послуг становить 2000,00 грн (а.с.15), яку відповідно до квитанції №51 від 13.08.2021 (а.с.16) позивач оплатив.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову і в частині стягнення 2000,00 грн за правничу допомогу, надану адвокатом.

Окрім цього, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню 908,00 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 263-265,430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 13 серпня 2021 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 (дві тисячі) гривень за надання професійної правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_2 .

Суддя Долинського районного суду І.І.Керніцький