ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4970/21 Справа № 207/3597/17 Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» , правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідач ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу по об`єкту, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , опалювальна площа будинку складає 63,80 м2. 11 квітня 2017 року за даною адресою було виявлено наявність несанкціонованого відновлення газоспоживання. У відповідності до вимог гл.5 р. ХІ Кодексу ГРС, представниками оператора ГРМ1 (Кам`янського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз») було складено акт про порушення № 382, з яким відповідач ознайомився особисто під підпис, який був розглянутий комісією 24 травня 2017 року та задоволений повністю. Прийнято рішення про проведення перерахунку (донарахування) об`ємів природного газу за період з 11 жовтня 2016 року по 10 квітня 2017 року згідно п.2 гл. 3 р. ХІ Кодексу газорозподільних систем. Згідно акту розрахунку не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 24 травня 2017 року, було визначено об`єм необлікованого (донарахованого) природного газу в розмірі 5 110, 25 м3, вартість якого склала 46 723, 25 грн.

13 червня 2017 року боржник в установленому законом порядку попереджений про існування боргу, однак сплату боргу не здійснив, у зв`язку з чим просили суд ухвалити рішення яким стягнути з ОСОБА_1 46 723, 25 грн необлікованого (донарахованого) природного газу.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі /а.с. 113-115/.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що саме відповідач ОСОБА_1 несанкціонований споживач природного газу та саме вона повинна сплатити вартість спожитого об`єму необлікованого (донарахованого) природного газу.

Відповідач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалась.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 46 723, 25 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 11 квітня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено наявність несанкціонованого відновлення газоспоживання.

У відповідності до вимог гл.5 р. ХІ Кодексу ГРС, представниками оператора ГРМ1 (Кам`янського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз») було складено акт про порушення № 382 від 11 квітня 2017 року, в якому міститься підпис ОСОБА_1

24 травня 2017 року вказаний акт був розглянутий комісією по розгляду актів про порушення Кодексу ГРС ПАТ «Дніпропетровськгаз» та задоволений повністю. Прийнято рішення про проведення перерахунку (донарахування) об`ємів природного газу за період з 11 жовтня 2016 року по 10 квітня 2017 року згідно п.2 гл. 3 р. ХІ Кодексу газорозподільних систем.

Згідно акту розрахунку не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 24 травня 2017 року, було визначено об`єм не облікованого (донарахованого) природного газу в розмірі 5 110,25 м?, вартість якого склала 46 723, 25 грн.

13 червня 2017 року відповідачу ОСОБА_1 було надіслано рекомендованим листом рахунок по оплаті не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості у розмірі 46 723, 25 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що у спірний період відповідачка ОСОБА_1 була споживачем послуг з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не надано жодного доказу, який би давав підстави вважати, що відповідачка має відношення до даного будинку (є власником, членом сім`ї власника, зареєстрована в ньому, є орендарем, за неї іншим чином визнано право користування нерухомістю, тощо). Окрім того, як вбачається з відповіді ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 54 від 22 січня 2021 року, на об`єкт нерухомого майна житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 1998 року, реєстр № 255, посвідченого приватним нотаріусом Татарець Т.К.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»: оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб ( замовників); побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб; Регулятор національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; Кодекс газотранспортної системи, кодекс газорозподільних систем, кодекс газосховища, кодекс установки LNG - правила експлуатації та доступу до газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG, що затверджуються Регулятором.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Відносини, які виникають між постачальником та споживачами, з урахуванням їх взаємовідносин з Оператором ГРМ регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 та реєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827.

Відповідно до розділу III Правил постачання, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є:- наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду, як суб`єкту ринку природного газу; - наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов.

Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу, який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної поставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам, до об`єктів споживачів.

У відповідності до пунктів 1.2 та 1.3 розділу 1 Типового договору розподілу природного газу, умови цього договору одинакові для всіх споживачів та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРС. Даний договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ або документально підтверджене споживання природного газу.

В розділі III Правил постачання також вказано, що договір постачання природного газу споживачу розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Згідно пункту 11 розділу III Правил постачання, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства.

Відповідно до глави 4 розділу IХ Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму споживання природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між операторами ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог Кодексу ГРС та договору.

Відповідно до п.п.2 п.1 гл. 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать, зокрема, несанкціоноване відновлення газоспоживання.

Згідно п.2 гл. 3 розділу ХІ Кодексу, у разі виявлення оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання або використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі попередньої перевірки відключеного стану - з дня такої перевірки, що має підтверджуватись відповідним актом перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.

Шестимісячний період донарахування спожитого об`єму газу є максимальним періодом, за який може бути здійснене донарахування, але за загальним правилом донарахування здійснюється за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки) до дня виявлення порушення. Але період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки) до дня виявлення порушення може бути меншим, ніж шестимісячний, у зв`язку з чим для вірного нарахування необлікованого газу необхідно мати відомості про день припинення газопостачання або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану відомості про день такої перевірки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189, який введено в дію з 01 травня 2019 року, визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 цього Закону до комунальних послуг відносяться послуги з постачання та розподілу природного газу.

Частиною 1 статті 2 цього Закону встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з пунктом 2 частини 2 ст. 8 цього Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Частиною 2, 4 ст. 12 цього Закону визначено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

Відповідно до ч. 1,2,4 ст. 13 цього Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Абзацом 2 частини 2 ст. 14 цього Закону визначено, що комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76,77,78,79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З відповіді відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 28 грудня 2017 року вбачається те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_1 була споживачем послуг. Не надано доказів, які б давали підстави вважати, що відповідач є власником будинку, членом сім`ї власника будинку або, зареєстрована в ньому.

З відповіді ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 54 від 22 січня 2021 року, на об`єкт нерухомого майна житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 1998 року, реєстр № 255, посвідченого приватним нотаріусом Татарець Т.К.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що у 2015 році коли відбувалось відключення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , від газопостачання містився підпис ОСОБА_1 з приміткою «онука», та з відміткою про те, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 88) не можуть слугувати підставою для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки відсутні будь-які дані відносно того хто така ОСОБА_3 .

Посилання відносно того, що ОСОБА_1 несанкціонований споживач з врахуванням обставин даної справи підстав для задоволення позову не дає.

Інші доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров