Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1751/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 68 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/1751/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 10 березня 1973 року уклала шлюб з ОСОБА_4 30 серпня 2010 року ними було прийняте рішення про оформлення розірвання шлюбу з метою реєстрації її місця проживання у м. Бровари Київської області, де проживала одна з їхніх дочок, яка мала намір приватизувати житлове приміщення.

Позивачка зазначає, що оскільки розірвання шлюбу мало суто формальний характер, вони з чоловіком продовжували проживати однією сім`єю, підтримували подружні стосунки, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Вони разом займалися вирощуванням розсади, яку продавали у м. Житомирі, проводили ремонт будинку, у якому проживали.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті залишилась спадщина: 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , дві земельні ділянки площею 0,2902 га та 1,2002 га, які розташовані на території Левківської сільської ради, а також земельна ділянка площею 2,4 га, розташована на території Зарубинецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

ОСОБА_1 вказує, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було набуте нею та ОСОБА_4 за час перебування у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних стосунках.

Враховуючи вищезазначене, просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 протягом періоду із 30 серпня 2010 року по 31 липня 2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги, проте суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, зазначивши, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту її спільного проживання з ОСОБА_4 .

Суд залишив поза увагою ту обставину, що після формального розірвання шлюбу вони продовжували проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 . Допитані в судовому засіданні свідки беззаперечно підтвердили ту обставину, що вона з ОСОБА_4 проживали однією сім`єю та всі вони сприймали їх як подружжя. У свою чергу, допитані за клопотанням ОСОБА_3 свідки не спростували ці обставини.

Відповідно до довідки АТ Житомиробленерго у житловому будинку, де вона проживала з ОСОБА_4 , встановлено два електролічильника: двох і трьох фазний. Довідка АТ Житомиргаз підтверджує ту обставину, що у житловому будинку АДРЕСА_1 , встановлено один лічильник газу. Отже, вона разом з ОСОБА_4 не ділили будинок, спільно користувалися електроенергією та газом й разом сплачували комунальні послуги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 адвокат Денисенко Б.Д., підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом вказаного періоду.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Карпішин С.В., в судовому засіданні не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та зазначив, що розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_4 не було формальним, оскільки між ними існував спір щодо поділу вказаного житлового будинку. Під час розгляду цієї справи був накладений арешт на спірний житловий будинок, що, у свою чергу, спростовує пояснення позивачки. Колишнє подружжя ОСОБА_5 проживало у житловому будинку АДРЕСА_1 , проте цей будинок був поділений в натурі та має дві окремі, ізольовані одна від одної, частини.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 10 березня 1973 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 30 серпня 2010 року шлюб між ними розірвано. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є доньками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

На підставі цього рішення за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що цей житловий будинок має дві окремі ізольовані частини. Вказана обставина підтверджується фотознімками та не заперечується представниками сторін в судовому засіданні.

Долучений до матеріалів справи витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містить інформацію про те, що під час вирішення спору щодо поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_5 ухвалою Житомирського районного суду від 20 серпня 2012 року накладено арешт на вказаний житловий будинок.

В судовому засіданні також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, існування тривалих стосунків, притаманних подружжю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надала суду довідку, видану Левківським сільським головою 12 лютого 2018 року про те, що вона дійсно проживала разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті та вела з ним спільне господарство.

Окрім того, суду надано довідку, видану сільським головою 21 листопада 2017 року про те, що ОСОБА_4 на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою на день смерті була зареєстрована дружина ОСОБА_1 .

На адвокатський запит Левківський сільський голова своїм листом від 3 січня 2018 року повідомив, що у погосподарській книзі Левківської сільської ради відсутні відмітки про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також про поділ майна між ними.

Сільський голова у своєму листі на адвокатський запит від 4 березня 2020 року повідомив, що ОСОБА_4 проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , після розірвання шлюбу між ними 30 серпня 2010 року і до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вели спільне господарство. Факт їх спільного проживання підтверджується тим, що вони не користувались окремими особовими рахунками зі сплати комунальних послуг. Для призначення субсидії голова домогосподарства ОСОБА_1 отримувала на власне ім`я довідки сільської ради із зазначенням інформації, що ОСОБА_1 є членом її сім`ї, що свідчить про відсутність спору між колишнім пордружжям.

Як на підставу задоволення позовних вимог ОСОБА_1 також посилалась на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 облаштований одним лічильником обліку газу та двома різними лічильниками обліку електроенергії ( одно- та трьох фазним), що підтверджується актом від 9 жовтня 2019 року та довідкою АТ Житомиргаз від 6 серпня 2019 року.

Однак, та обставина, що сторони після розірвання шлюбу були зареєстровані та проживали за однією адресою й не здійснили розподіл особових рахунків, не встановили окремі лічильники для обліку газу, не свідчить про те, що вони проживали однією сім`єю, підтримували подружні стосунки та вели спільне господарство, а також мали спільний бюджет. Вказаний житловий будинок був поділений між ними в натурі, наявність спору щодо поділу спільного сумісного майна підтверджена змістом рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2012 року. Накладення арешту на цей житловий будинок до вирішення спору судом та подальша реєстрація права власності на 1/2 частину цього нерухомого майна за ОСОБА_6 спростовує твердження позивачки про формальний характер розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник ОСОБА_1 надав суду довідку, видану адміністрацією КНП Центральна районна лікарня Житомирської районної ради 19 лютого 2020 року за №268 про те, що в історії хвороби ОСОБА_4 зазначено контактний номер телефону дружини ОСОБА_1 .

Однак, ця обставина не є достатнім та допустимим доказом того, що сторони мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю та підтримували сталі подружні стосунки.

Наявні в матеріалах справи світлини, на яких зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , не містять інформації щодо дати зафіксованих подій, відтак не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позову. Окрім того, такі світлини, за відсутності інших належних та допустимих доказів проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 однією сім`єю, лише можуть вказувати на те, що колишнє подружжя періодично спілкувалися один з одним, інколи проводили дозвілля, однак не вказують на наявність між ними сталих подружніх стосунків та ведення спільного господарства.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Свідки їх сприймали як подружжя.

Надавши оцінку показам вказаних свідків, суд першої інстанції вірно виходив з того, що такі покази є недостатніми для висновку про те, що після розірвання шлюбу позивачка проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 та вела з ним спільне господарство.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю колишнього подружжя, визнання ОСОБА_2 позову не є достатньою підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, відступні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 травня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: