ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5641/21 Справа № 211/658/20 Суддя у 1-й інстанції - Гіда О. С. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/658/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Гідою О.С. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зміненим позовом до ОСОБА_2 про визнання права на обов`язкову частку у спадщині.

Змінену позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , після смерті якої залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку А, загальною площею 45,78 кв.м. з господарчими побудовами, сарай Б, підвал Бп/д, паркан 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 проживав у даному будинку разом з дружиною ОСОБА_4 .

Позивач є єдиним сином та єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом № 61 від 10.02.1984 року, виданим Дзержинським районним РАЦС м. Кривого Рогу, де батьком зазначений ОСОБА_5 , а матір`ю ОСОБА_3 .

На час відкриття спадщини позивачу виповнилось 69 років (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У встановлений законом строк позивач звернувся до Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини. Постановою від 11.12.2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 було відмовлено, так як наявний заповіт померлої на спадкове майно на іншу особу ОСОБА_2 (дочка позивача від першого шлюбу), існують суперечки між спадкоємцями, та відсутні правоустанавлюючі документи на спадкове майно на ім`я померлої ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що, незалежно від змісту заповіту, він має право на обов`язкову частку в спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України. Враховуючи що він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, у випадку спадкування за законом він би отримав спадок повністю, то його обов`язкова доля становить Ѕ частку від спадкового майна.

Посилаючись а викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом (право на обов`язкову частку) після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на Ѕ частку житлового будинку А, загальною площею 45,78 кв.м. з господарчими побудовами, сарай Б, підвал Бп/д, паркан 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за законом (право на обов`язкову частку) після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на Ѕ частку житлового будинку А, загальною площею 45,78 м2, з господарчими побудовами: сарай «Б», підвал «Бп/д», паркан 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неврахування рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 року, згідно якого, в аспекті конституційного звернення, положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. Оскільки, позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів про те, що він є інвалідом, він не має права на обов`язкову частку у спадщині.

У відзиві на апеляційну скаргу, який подано з порушеннями вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України (до відзиву не додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи), позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Миць Н.З., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Миць Н.З., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.11.2017 року (а.с. 10).

Після смерті останньої відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок А, загальною площею 45,78 кв.м. з господарчими побудовами, сарай Б, підвал Бп/д, паркан 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого 31.08.1956 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 836, Акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної Ради депутатів трудящихся № 32 від 03.02.1960 року (а.с. 46, а.с. 75-82).

12.02.1998 року спадкодавець ОСОБА_3 вчинила заповіт, яким все своє майно, в тому числі рухоме і нерухоме, заповіла онучці ОСОБА_2 , тобто відповідачці по справі.

23.03.2018 року ОСОБА_2 звернулася до Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 за заповітом (а.с. 92).

09.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 32).

11.12.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки виникла суперечка між спадкоємцями щодо розподілу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а саме: між спадкоємицею за заповітом ОСОБА_2 та спадкоємцем на обов`язкову частку ОСОБА_1 , крім того, відсутні правоустанавлюючі документів на спадкове майно на ім`я померлої ОСОБА_3 (Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.12.2019 року, а.с. 12).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 йому виповнилось 69 років, суд першої інстанції дійшов висновку, що він мав право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки був непрацездатним, так як досяг пенсійного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її . У разі порушення права спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов`язкову частку.

На день відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , після померлої ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 був непрацездатним, відповіно до положень ст. ст. 1, 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійнестрахування".

З урахуванням викладеного, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що позивач відноситься до осіб, які в силу вимог частини першої статті 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині. При визначені розміру обов`язкової частки у спадщині, суд правильно врахував, що на час відкриття спадщини після смерті матері позивача, останній був єдиним спадкоємцем за законом першої черги, тому розмір обов`язкової частки у спадщині становить 1/2 частини її частки, а саме 1/2 частини від тієї частки, яку мав успадкувати позивач за законом за відсутності заповіту.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не був непрацездатним та не має права на обов`язкову частку в спадковому майні відповідно до статті 1241 ЦК України, є безпідставними.

Юридичним фактом, який презюмує постійну непрацездатність особи, є пенсійний вік.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року (справа № 1-1/2014) у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України роз`яснено, що зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Відповідно до ст. ст. 1, 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійнестрахування" непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку. Право на призначення пенсії за віком мають чоловіки та жінки, які досягли 60 років.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 йому виповнилось 69 років, таким чином, він мав право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки був непрацездатним, так як досяг пенсійного віку, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до неправильного, на власну користь, тлумачення чинного законодавства України.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2021 року відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року до ухвалення судового рішення у справі, у зв`язку з чим колегія суддів, у порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якою визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, стягує з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. (840,80 грн. (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви) х 150%), що відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: