Справа № 357/269/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євка Володимира Володимировича про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою (емфітевзис) та скасування запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року позивач ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищеказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,1403 га з кадастровим номером :01:008:0024, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 19.06.2014 року ОСОБА_1 уклала з товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" договір оренди землі № б/н, за яким передала в оренду позивачу вищевказану земельну ділянку строком на 10 років. 26.01.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Журов О.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 18860511, яким зареєстрував право оренди на земельну ділянку за товариством. До лютого 2018 року позивач користувався земельною ділянкою у своїй господарській діяльності і належним чином сплачував відповідачці орендну плату. Проте, починаючи з лютого 2018 року ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на позбавлення ТОВ Агрофірма "Матюші" права користування земельною ділянкою за договором оренди. За скаргою, поданою ОСОБА_1 та іншими особами до Міністерства юстиції України 28.02.2018 року, наказом № 729/5 від 15.03.2018 року скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0024 за ТОВ Агрофірма «Матюші». 02.03.2018 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди №б/н цієї ж земельної ділянки, та 15.03.2018 року державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлія Юріївна здійснила державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТОВ «Шамраївський цукровий завод». ТОВ Агрофірма "Матюші" звернулося до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2018 року у справі № 357/8107/18 відкрито провадження за цим позовом ТОВ Агрофірма "Матюші". Після звернення позивача до суду з метою ускладнення виконання судового рішення у справі № 357/8107/18 між ОСОБА_1 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року, згідно з яким ТДВ «Шамраївський цукровий завод» фактично повторно отримав право використовувати земельну ділянку для здійснення сільськогосподарської діяльності. 06.03.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства "Агенція адміністративних послуг" Євко Володимир Володимирович прийняв щодо земельної ділянки рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ "Шамраївський цукровий завод", індексний номер: 45839984, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за № 30585626. Вважають, що оспорюваний договір укладений з порушенням норм законодавства та Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірма "Матюші" та ОСОБА_1 , а державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо Земельної ділянки за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" проведено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

А тому, позивач просить суд визнати недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" щодо земельної ділянки площею 2,1403 га з кадастровим номером :01:008:0024, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за № 30585626, внесений щодо земельної ділянки площею 2.1403 га з кадастровим номером :01:008:0024, яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, дата, час державної реєстрації: 04.03.2019 15:00:32, стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ Агрофірма "Матюші" понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

24 березня 2020 року відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» направлено відзив на позовну заяву, який мотивували тим, що зі скасуванням Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші» (наказ №729/5 від 15.03.2018 року) у останнього відсутнє право оренди земельних ділянок, оскільки право оренди виникає з моменту державної реєстрації цих прав. А відтак, відповідно і відсутнє порушення оскаржуваними договорами та рішеннями державного реєстратора прав позивача і як наслідок відсутній власний інтерес останнього, як заінтересованої особи щодо оскарження правочинів укладених між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Після прийняття МЮУ наказу №729/5 від 15.03.2018 року ТДВ «Шамраївський цукровий завод» мало правомірні очікування щодо належного оформлення права оренди та/або емфітевзису на земельні ділянки громадян. Вказаний наказ на день подачі відзиву не скасований, а отже правомірні очікування товариства є обґрунтованими, у зв`язку з чим, вважають, що в задоволенні позову має бути відмовлено. Крім того зазначають, що договір емфітевзису від 05.01.2019 року укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» у письмовій формі та зареєстрований у державному реєстрі. Також, зазначають, що перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачено ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», при цьому такої підстави як «зареєстроване право на земельну ділянку за договором оренди» не існує, тоді як згідно ч. 5 ст. 24 Закону відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.Таким чином, при реєстрації права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) державний реєстратор Євко В.В. діяв у повній відповідності до вимог Закону. Крім того, зазначають, що договори оренди землі та надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є різними правочинами та їх одночасне укладення між тими самими сторонами та щодо тієї ж земельної ділянки не суперечить чинному законодавству. А тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

30 березня 2020 року представником позивача направлено заяву про зміну предмета позову, яку протокольною ухвалою суду від 09 лютого 2021 року було задоволено. В заяві зазначено, що після подання товариством позову набрав чинності Закон України № 340-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким було внесено зміни до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з якими ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. На підставі наведеного, позивачем позовні вимоги доповнено вимогою про припинення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) ТОВ «Шамраївський цукровий завод» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0024.

31 березня 2020 року представник позивача направила відповідь на відзив відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод», в якій зазначила, що підставою набуття права оренди земельної ділянки є укладений між власником земельної ділянки (орендодавцем) і орендарем договір оренди землі. Доводи відповідача, що припинення державної реєстрації права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» зумовило припинення права оренди товариства є безпідставними, оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права оренди, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі. Сама по собі державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. (постанови Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №917/410/18, від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17, від 05.06.2019 року у справі № 392/1829/17). Разом з тим, зазначає, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки незалежно від того, чи такі права набувають одночасно однією особою чи різними особами. З огляду на це незаконним є і проведення державної реєстрації права емфітевзису на земельну ділянку за наявності вже зареєстрованого права оренди щодо цієї ж земельної ділянки, оскільки створюватиме суперечність між цими правами, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для відмови у державній реєстрації.

14 квітня 2020 року відповідачка ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», третя особа товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про витребування ділянки з чужого незаконного володіння, яку ухвалою суду від 14 травня 2020 року повернуто позивачу.

10 квітня 2020 року відповідачкою ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, який за своїм змістом аналогічний відзиву відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

21 квітня 2020 року представником позивача направлено відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , яка за своїм змістом аналогічна відповідді на відзив відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

06 липня 2020 року представник відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод» - адвокат Козачков В.Л. подав клопотання про витребування доказів, в задоволенні яких протокольною ухвалою суду від 08 вересня 2020 року було відмовлено.

08 вересня 2020 року представник відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод» - адвокат Козачков В.Л. подав клопотання про зупинення розгляду справи, в задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 09 лютого 2021 року було відмовлено.

20 листопада 2020 року представником відповідача державного реєстратора Євка В.В. - Василенко Н.С. направлено відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що 06 березня 2019 року державним реєстратором Євко В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45839984 у зв`язку з чим до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про інше речове право за № 30585626. На момент проведення державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано також інше речове право - право оренди ТДВ «ІІІамраївський цукровий завод» на підставі договору оренди землі від 02.03.2018 року. Натомість Позивач зазначає, що «у випадку проведення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за наявності вже зареєстрованого права оренди на цю ж земельну ділянку між цими правами виникає суперечність, а сам договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) у такому випадку суперечить законодавству, що відповідно до п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-ІУ є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації». Так, однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону у тій же редакції). Зазначає, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за індексним номером 158673611 станом на 06.03.2019, сформованої державним реєстратором Євко В.В. вбачається, що запис про право оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на спірну земельну ділянку не відновлено. Таким чином, під час проведення державної реєстрації права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державним реєстратором Євком В.В. не допущено порушень приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Крім того, вважає, що спір про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права користування земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на спірну земельну ділянку ТДВ «Шамраївський цукровий завод», за яким зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки, та ОСОБА_1 . Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)). З матеріалів справи, а також фактичних обставин справи, вбачається, що фактично спір у позивача виник саме з ОСОБА_1 (власником спірної земельної ділянки) та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з приводу порушення ними права позивача на оренду спірної земельної ділянки. Таким чином, вважає, що оскільки позов заявлено до неналежного співвідповідача - державного реєстратора, а тому в частині вимог до останнього не підлягає до задоволення.

30 листопада 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив представника відповідача державного реєстратора Євка В.В. - Василенко Н.С., яку обґрунтувала тим, що предметом спору у цій справі є визнання недійсним оспорюваного договору та скасування державної реєстрації права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Отже, спір у цій справі виник не тільки між Позивачем і ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», а й державним реєстратором Євко В.В., реєстраційні дії якого ТОВ Агрофірма "Матюші" вважає незаконними, що і зумовило залучення останнього до участі у справі як співвідповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Тобто, у випадку, якщо державний реєстратор не дотримується імперативних приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" та/або Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року, особа, права якої порушено внаслідок таких неправомірних дій державного реєстратора, має право на їх оскарження шляхом звернення до суду із позовними вимогами, в тому числі, до державного реєстратора. Таким чином, ТОВ Агрофірма "Матюші" заявляє вимогу не лише про визнання недійсним оспорюваного договору, а й оскаржує проведення державним реєстратором Євком В.В. державної реєстрації права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" як таку, що була проведена із грубим порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме абзацу першого п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 10, ч. 4 ст. 18, п. п. 3,5 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а не тільки у рамках похідної вимоги від вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору.

07 грудня 2020 року представником відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод» надано письмові пояснення та клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу. В обґрунтування клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу останній зазначав, що розмір заявлених витрат, який є неспівмірним із розглядом даної справі в суді першої інстанції. Годину своєї роботи представник позивача оцінює у розмірі 893,55 грн. за 1 годину втраченого часу. На сьогоднішній день середня заробітна плата за місяць ( 40 годинний робочий тиждень ) адвоката ( юриста на підприємстві складає 25 000 гривень. отже година роботи - 210 грн., що майже в п`ять разів менше за заявлену ціну. Також, при розгляді цього клопотання суду необхідно врахувати, що аналогічних позовних заяв, які були подані ТОВ Агрофірма «Матюші» до Білоцерківського міськрайонного суду, в яких представниками є Тетеря С.І., Цой Д.С. більше 40 і всі вони ідентичні за змістом та мають однаковий предмет та підстави позову. При визначені суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Просив у разі задоволення позовних вимог, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів, до 5000 гривень.

Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року підготовче провадження по вказаній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

04 березня 2021 року представник позивача подала клопотання про зупинення розгляду справи, в задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 29 вересня 2021 року було відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 29 вересня 2021 року було відмовлено. Крім того, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідачі ТДВ «Шамраївський цукровий завод», ОСОБА_1 , державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. та його представник в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ Агрофірма «Матюші» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 2,1403 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:008:0024, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області /том 1 а.с. 9 звор. стор./

19 червня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №б/н, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а Агрофірма прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,1403 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:008:0024 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладений строком на 10 років і у встановленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського мськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 26 січня 2015 року за № 18860511. /а.с. 8-12, 15/.

Встановлено, що 15 березня 2018 року Міністерство Юстиції України видало Наказ №729/5 від 15 березня 2018 року, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію від 26 січня 2015 року № 18860511 згідно якого було здійснено державну реєстрацію права оренди позивача за № б/н від 19 червня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 2, 1403 га з кадастровим номером :01:008:0024.

Скасування державної реєстрації іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки :01:008:0024 за ТОВ Агрофірма «Матюші» відбулося 15 березня 2018 року 20:17:20, державним реєстратором Міністерства юстиції України, м. Київ, індексний номер 40138232.

Встановлено також, що 02 березня 2018 року між відповідачами ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала ТДВ «Шамраївський цукровий завод» у строкове платне користування належну їй земельні ділянку розміром 2,1403 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:008:0024, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області /а.с. 27/.

15 березня 2018 року державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлія Юріївна здійснила державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Встановлено, що не погодившись із вищезазначеним, ТОВ Агрофірма "Матюші" у липні 2018 року звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсним договору оренди землі № б/н від 02.03.2018 року, укладеного між ТДВ "Шамраївський цукровий завод" та ОСОБА_1 , і скасування рішень про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельну ділянку та про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2020 року у справі № 357/8107/18 в задоволенні позову ТОВ Агрофірма "Матюші" було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2020 року та постановою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року залишено без змін.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року, згідно з яким відповідач ТДВ «Шамраївський цукровий завод» отримав право використовувати спірну земельну ділянку для здійснення сільськогосподарської діяльності /а. с.34-35/.

06 березня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства "Агенція адміністративних послуг" Євко Володимир Володимирович прийняв щодо земельної ділянки рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ "Шамраївський цукровий завод", індексний номер: 45839884 /а. с. 36/, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за № 30585626, зазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією інформаційної довідки з ДРРПНМ щодо земельної ділянки, рішенням Державного реєстратора та оспорюваного договору, отриманих адвокатом Ружицьким О.А. /а.с. 37-38/.

Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач вважає, що оспорюваний договір укладений з порушенням норм законодавства та Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірма "Матюші" та відповідачем ОСОБА_1 , а державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо земельної ділянки за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» проведено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Норми ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 152 ЗК України визначають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (угоди).

У ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З цієї норми слідує, що правом звернення до суду з вимогами про недійсність правочину має одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" заінтересованою є особа, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16 роз`яснив, що власний інтерес заінтересованої особи у такому випадку полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У ст. 1 Закону України від 06.10.1998 року № 161-ХІV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-ХІV) визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону № 161-ХІV за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Аналогічні положення містить ст.6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

А згідно ч.4 ст.3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 395, ст. 407 ЦК України, ст. 102-1 ЗК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є речовим правом на чуже майно, яке надає землекористувачу право користуватися чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Таким чином, і право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки.

Відповідно до ч. 6 ст. 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися у володіння та користування іншій особі лише орендарем, лише за згодою орендодавця і лише на праві суборенди (крім випадків, визначених законом).

Відтак, чинне законодавство України не передбачає право власника земельної ділянки, яка вже передана в оренду, передавати її у користування іншій особі, ніж орендар, у тому числі на праві емфітевзису, що підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.05.2018 року у справі № 379/672/16-ц та від 23.07.2018 року у справі № 390/1736/16-ц.

Судом встановлено, що укладений 19 червня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 договір оренди землі було у встановленому законом порядку зареєстровано, однак наказом МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора від 26 січня 2015 року про реєстрацію права оренди за позивачем скасовано.

Наведене у свою чергу свідчить, про те, що скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку, належну відповідачу ОСОБА_1 , оскільки відповідні відомості виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, реєстрація права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на спірну земельну ділянку за відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), після скасування реєстрації права оренди позивача, не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні, бо як вище вказувалося право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав.

Варто зауважити, що Наказ Міністерства Юстиції України №729/5 від 15 березня 2018 року, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію від 26 січня 2015 року № 18860511 згідно якого було здійснено державну реєстрацію права оренди позивача за № б/н від 19 червня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 2, 1403 га з кадастровим номером :01:008:0024, у встановленому законом порядку не скасований та є чинним.

До суду позивчем надано копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року у справі №357/6114/20, яким частково задоволено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про визнання незаконним і скасування наказу.

Однак, суд звертає увагу на те, що на момент звернення до суду позивачем, зазначений Наказ МЮУ був чинний, до суду не оскаржувався, а надане позивачем рішення, на даний час, законної сили не набрало та знаходиться на стадії оскарження до апеляційної інстанціїї.

Отже, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки встановлено, що на момент здійснення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на спірну земельну ділянку розміром 2,1403 га за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державна реєстрація права оренди цієї ж ділянки за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що у свою чергу свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваним договором про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) як на момент реєстрації зазначеного договору так і на момент пред`явлення позову.

Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що під час державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за відповідачем на підставі оспорюваного договору, що був укладений між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», не існувала державна реєстрації договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки остання була скасована раніше. З викладених вище підстав не підлягають до задоволення вимоги про скасування державної реєстрації права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Доводи ТОВ Агрофірма «Матюші» про відсутність у Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації МЮ України повноважень по розгляду колективної скарги на дії державного реєстратора за 2014-2015 роки, тобто до 01 січня 2016 року, та порушення Міністерством юстиції України норм чинного законодавства, суд відхиляє як необґрунтовані. На час розгляду даної справи наказ МЮ України № 729/5 від 15 березня 2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0024, є чинним, оскільки не змінено, не скасовано та не визнано недійсним.

Слід зазначити, що договір оренди земельної ділянки відповідно до положень ч.1 ст.210 ЦК України, ст.125 ЗК України, ч.5 ст.6, ст.17 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є вчиненим з моменту державної реєстрації цих прав, а саме право оренди виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно земельна ділянка за договором оренди вважається переданою орендодавцем орендареві теж з моменту державної реєстрації права оренди (ст.17 Закону України «Про оренду землі»).

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (п.п.37-38 постанови), де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 210, 638, 792 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України, ст.ст. 6, 13 ,17 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 4, 12, 76 - 82, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель