Справа № 487/5701/17
Провадження № 2/487/13/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова Олена Євгенівна про визнання договорів купівлі продажу недійсними та витребування майна з незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

27.10.2017 року представник ОСОБА_1 адвокат Рехлецький Р.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яким, з урахуванням приписів ст..ст.215, 225 ЦК України, просив визнати недійсними:

- договір купівлі продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. 16.09.2016 року за №720,

- договір купівлі продажу кв. АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О. Є. 29.09.2016 року за №771.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності, у рівних частках ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори 27.05.2016 року за реєстровим №5-241, та ОСОБА_8 на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С. М. від 22.10.2004 року за реєстровим №4572.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності у рівних частках ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори 27.05.2016 року за реєстровим №5-242 та ОСОБА_8 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О. М. від 28.03.2008 року за реєстровим №1362.

Зазначив, що влітку 2016 року ОСОБА_1 познайомився із жінкою на ім`я ОСОБА_9 , яка на той час шукала квартиру, що здається в оренду. Батько позивача ОСОБА_8 на той час тяжко хворів та потребував постійного лікування, в зв`язку із чим вони перебували в скрутному матеріальному становищі, а тому ОСОБА_1 вирішив здати в оренду кімнату в кв. АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 та її сім`ї. В подальшому, чоловік ОСОБА_11 , дізнавшись про те, що позивачу та його батьку на праві власності належать ще дві квартири, запропонував здати їх в оренду з метою отримання додаткового прибутку. Після того як вони дали свою згоду саме на здачу в оренду кв. АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 , невідомий чоловік привіз до них додому приватного нотаріуса ОСОБА_12 , яка оформила від імені ОСОБА_8 на ім`я позивача довіреність, яку від імені довірителя підписала невідома особа. Після чого той чоловік забрав у позивача документи на обидві квартири та довіреність ніби-то з метою оформлення договорів оренди.

В подальшому, 16.09.2016 року позивача привезли до офісу приватного нотаріуса Чернікової, де надавали підписувати документи зі змістом яких він не мав змоги ознайомитись та зміст яких йому не був зрозумілий, при цьому він вважав, що підписує договори оренди квартир. Пізніше було з`ясовано, що позивачем був підписаний договір купівлі - продажу кв. АДРЕСА_1 , згідно якого він продав квартиру ОСОБА_6 .

Аналогічно 29.09.2016 року було оформлено договір купівлі продажу кв. АДРЕСА_2 , на підставі якого квартиру було продано ОСОБА_5 .

Вказав, що позивач є інвалідом 3 групи, з дитинства хворіє на олігофренію, перебуває на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1, а тому, на момент укладання спірних договорів, не розумів за станом свого здоров`я значення своїх дій та не міг керуватись ними, крім того, грошових коштів за відчуження квартир не отримав, вказані обставини, послугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Агєєвої Л. І. від 03.11.2017 року позовну заяву призначено до попереднього судового розгляду та відкрито провадження по справі.

Відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя №281/0/15-18 від 01.02.2018 року ОСОБА_13 звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва у зв`язку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоров`я.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м. Миколаєва Ніколаєвої Н. В. за №199 від 16.02.2018 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді Притуляк І. О.

Ухвалою від 26.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.03.2018 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на підставі договору купівлі продажу №2009 від 15.11.2017 року ОСОБА_7 та на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на підставі договору купівлі продажу №720 від 16.09.2016 року ОСОБА_6

18.04.2018 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду уточнену позовну заяву, якою, окрім первісно заявлених позовних вимог просив витребувати у ОСОБА_7 на користь позивача квартиру АДРЕСА_2 .

Витребувати у ОСОБА_3 на користь позивача квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що станом на день подання уточненої позовної заяви право власності на квартиру АДРЕСА_2 було переоформлено на ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу №2009 від 15.11.2017 року укладеного між нею та ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є..

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було переоформлено на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу №865 від 08.11.2016 року, укладеного між нею та ОСОБА_6 та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є..

При цьому, позивач, як власник, з володіння якого вказані квартири вибули поза його волею, та у якого відсутні будь-які юридичні відносини з особами у володінні яких на даний час вони перебувають, з урахуванням положень ст.388 ЦК України, має право на витребування свого майна у добросовісних набувачів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.04.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова О.Є. про визнання договорів купівлі продажу недійсними та витребування майна з незаконного володіння, залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2018 року до участі у справі в якості третьої особи залучено приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Чернікову О. Є.

30.05.2018 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на уточнену позовну заяву, яким заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що 08.11.2016 року між нею та ОСОБА_6 був укладений Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є. та зареєстрований за №865. Вказала, що вона є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та підстави для його витребування, передбачені ч. 1 ст. 388 ЦК України відсутні, оскільки договір був відплатним та під час його підписання був здійснений повний розрахунок з продавцем.

18.06.2018 року третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова О. Є. надала до суду письмові пояснення, якими заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначила, що при укладенні договорів купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_4 позивач без будь-якого примусу підписав вказані договори в двох примірниках. Крім того, вказала, що 16.09.2016 року договір купівлі продажу підписувався особисто позивачем та його батьком ОСОБА_8 в її офісі.

29.09.2016 року договір купівлі продажу був підписаний позивачем від свого імені та від імені батька за довіреністю. При цьому вказала, що виклик нотаріуса для складення довіреності від імені ОСОБА_8 був здійснений особисто позивачем, про що є відповідний запис у журналі обліку викликів. Також зазначила, що ОСОБА_1 на момент підписання договорів купівлі продажу підписував самостійно всі договори, зі змістом яких був ознайомлений та вони йому були зрозумілі, відповідав на її запитання, усвідомлював значення своїх дій. У задоволенні позову просила відмовити повністю.

Ухвалою суд від 19.06.2018 року у справі призначено судово психіатричну експертизу. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

23.08.2018 року до суду надійшли матеріали справи та клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи від 23.08.2018 року за вих. №58.

Ухвалою суду від 05.09.2018 року провадження по справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

31.05.2019 року представник позивача ОСОБА_2 надав до суду заяву про зміну підстав позову, в якій, окрім первісно зазначених обставин, вказав, що за станом свого здоров`я батько позивача ОСОБА_8 не міг, 16.09.2016 року самостійно підписати договір купівлі продажу належної йому частини квартири АДРЕСА_5 , підпис у договорі замість нього був виконаний сторонньою особа, а за такого форма договору не відповідає вимогам закону і такий договір є нікчемним в силу ст.215 ЦК України.

Крім того, вказав, що з вказаного приводу позивач звертався до правоохоронних органів та за його заявою до ЄРДР за №0004731 було внесено відомості про скоєне кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 357 КК України.

31.05.2019 року представник позивача ОСОБА_2 надав до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просив доручити експертам Миколаївського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.06.2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1

25.06.2019 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що викладені позивачем факти в позовній заяві не підтверджуються належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами.

11.07.2019 року третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова О. Є. надала до суду заперечення на позовну заяву, якими заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, з підстав, викладених у заяві від 18.06.2018 року.

12.11.2019 року представник позивача ОСОБА_2 повторно надав до суду заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої просив доручити експертам Миколаївського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року у справі призначено почеркозначу експертизу. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

14.04.2020 року до суду надійшли матеріали справи та клопотання експерта №123 від 31.03.2020 року.

Ухвалою суду від 21.04.2020 року провадження по справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року у справі призначено почеркозначу експертизу. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

27.05.2020 року до суду надійшло клопотання експерта №180 від 19.05.2020 року, повідомлення про неможливість проведення судової експертизи №123 від 18.05.2020 року та матеріали справи.

Ухвалою суду від 14.07.2020 року провадження по справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.07.2020 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 належали на праві власності його батькам, в подальшому в порядку спадкування після смерті матері Ѕ частка квартир була переоформлена на нього. Підтвердив обставини, викладені у позовній заяві.

Щодо обставин безпосередньо оформлення спірних договорів, суду пояснив, що 16.09.2016 року вважав, що у нотаріуса укладав договір оренди, про те, чи роз`яснювала йому нотаріус суть договору та наслідки його укладення достовірно не пам`ятає, оскільки на той час ОСОБА_9 давала йому пити алкогольні напої та він постійно перебував у стані алкогольного сп`яніння і взагалі не розумів, що з ним відбувається.

Також зазначив, що 16.09.2016 року він особисто підписав лише один документ, суть якого він не розумів, батько його при цьому нічого не підписував, оскільки не міг писати, а за нього підпис в документі поставила стороння особа, хто саме пояснити не зміг. Після оформлення договору, грошових коштів не отримував та жодних розписок особисто не писав. Щодо підписання довіреності та договору, що мали місце 29.09.2016 року, пояснив, що особисто виклик нотаріуса додому за адресою АДРЕСА_6 не здійснював, нотаріус приїхала до них додому не сама, а з трьома сторонніми чоловіками. Вказав, що його батько документ особисто підписати не зміг та пошкодив бланк, після чого нотаріус привезла ще один бланк, який замість батька, підписав сторонній чоловік, хто саме пояснити не зміг. Після цього у нотаріуса в офісі він підписував документи, які саме та яку кількість пояснити не зміг, стверджував, що не розумів значення своїх дій та був в стані алкогольного сп`яніння.

В подальшому йому зателефонували сусіди по АДРЕСА_7 і повідомили, що з його квартири виносять речі, після цього він звернувся до поліції і лише там дізнався, що ним було укладено договори купівлі продажу квартир по АДРЕСА_7 та по АДРЕСА_5 .

Просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на правові підстави їх обґрунтування, викладені у уточненій позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість. В обґрунтування своєї позиції вказав, що оголошення щодо продажу квартири АДРЕСА_1 побачив на стовпі, після цього зателефонував по номеру, що був зазначений в оголошенні та спілкувався з чоловіком на ім`я ОСОБА_14 , який в подальшому і показав йому квартиру. Так як квартира йому сподобалась, він вирішив її придбати. ОСОБА_14 йому повідомив, що документи на квартиру всі в наявності, заборгованості по комунальним послугам немає. Пояснив, що при укладенні договору купівлі продажу у нотаріуса позивач та його батько були присутні особисто, а нотаріусом було роз`яснено суть та наслідки укладення такого договору, після чого вони підписали договір. Вказав, що грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США він особисто передав позивачу, а останній власноручно написав йому розписку. Оригінал вказаної розписки надав суду та його було оглянуто в судовому засіданні.

Вказав, що при укладенні правочину у нього не виникло жодних сумнівів щодо стану здоров`я чи не розуміння позивачем своїх дій.

Зазначив, що придбану квартиру через незначний проміжок часу продав ОСОБА_15 , так як терміново потребував лікування у зв`язку з чим виникла потреба у грошових коштах.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 у задоволені позовних вимог просила відмовити за безпідставністю. В обґрунтування заперечень вказала, що в 2016 році вирішила придбати квартиру для своєї бабусі та дідуся, які на той час проживали у м.Первомайськ. З цією метою розміщувала відповідні оголошення на сайтах, а також самостійно шукала оголошення щодо продажу квартир. Вказала, що, придбати квартиру АДРЕСА_2 їй запропонував ріелтор, ім`я якої вона не пам`ятає. Квартиру оглядала за особистої присутності ОСОБА_1 , з яким і вони домовились стосовно ціни договору. Вказала, що договір купівлі продажу оформляли у нотаріуса ОСОБА_12 , при цьому, на її думку позивач ОСОБА_1 повністю усвідомлював події. Вказала, що нотаріусом було роз`яснено суть та наслідки укладення договору купівлі продажу, після чого вони підписалийого. Також вказала, що їй було відомо, що крім позивача власником квартири був ще його батько, але останнього вона не бачила. Зазначила, що грошові кошти у розмірі 5800 доларів США за продаж квартири передала особисто ОСОБА_1 , а він написав їй відповідну розписку. Квартиру продала так як у той час помер її дідусь, та бабуся відмовилася проживати в ній одна.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість заявленого позову. В обґрунтування своєї позиції вказала, що оголошення стосовно продажу квартири АДРЕСА_2 знайшла на сайті продажу квартир, після чого зателефонувала продавцю ОСОБА_5 та вони домовились оглянути квартиру, яка їй сподобалась та вони 13.11.2017 року оформили договір задатку, а 15.11.2017 року уклали договір купівлі продажу, який був посвідчений нотаріусом Черніковою О.Є.. Вказала, що квартиру придбала за 8000 доларів США.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_16 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість заявленого позову. В обґрунтування своєї позиції вказала, що квартиру АДРЕСА_1 придбала у ОСОБА_6 , договір купівлі продажу укладали у нотаріуса ОСОБА_12 , 08.11.2016 року. В оформленні договору їй допомагала ріелтор. Вказала, що з ОСОБА_6 узгодили всі суттєві умови договору на час підписання якого та після його оформлення жодних розбіжностей чи претензій між ними не виникало.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_16 - адвокат Кірюхін О. М. в задоволенні позову просив відмовити, за недоведеністю та необґрунтованістю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Свергунов О. Ю. в задоволенні позову просив відмовити, за недоведеністю та необґрунтованю

В судовому засіданні третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова О.Є. позовні вимоги не визнала. В обґрунтування заперечень вказала, що 16.09.2016 року нею було посвідчено договір купівлі продажу кв. АДРЕСА_1 укладений між продавцями ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_6 . Вказала, що при укладенні договору особисто були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , при цьому сумнівів щодо розуміння ними значення свої дій у неї не виникло. Зазначила, що роз`яснила суть договору купівлі продажу та наслідки його укладення, після чого сторонам була надана можливість ознайомитись з його змістом та задавати питання, після чого продавці та покупець особисто підписали договір.

Вказала, що 29.09.2016 року до неї особисто звернувся ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним записом в журналі викликів нотаріуса, щодо її виїзду за адресою АДРЕСА_6 з метою посвідчення довіреності батьком на його ім`я, оскільки той не міг самостійно ходити.

Приїхавши за вказаною адресою та пересвідчившись, що ОСОБА_8 в свідомості та розуміє значення своїх дій, вона склала текст довіреності, яку, від імені довірителя, який за станом здоров`я не міг виконати підпис, підписав чоловік, якого запросив позивач.

Цього ж дня, нею було посвідчено договір купівлі продажу кв. АДРЕСА_2 , укладений між продавцем ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_5 .

Зазначила, що при укладені вказаного договору також роз`яснила сторонам його суть, наслідки укладання та надала можливість ознайомитись з його змістом. Жодних сумнівів щодо розуміння ОСОБА_1 значення своїх дій на момент укладення правочинів у неї не було, оскільки він самостійно надавав їй правовстановлюючі документи на квартири, підписував заяви, читав зміст договорів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, експерта Качан Б. Б., спеціаліста ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У п.33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до статті 657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Загальними вимогами чинності правочину згідно зі статтею 203 ЦК України є наявність вільного волевиявлення учасника правочину, яке повинно відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсніть встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст..76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

16.09.2016 року між продавцями ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , з однієї сторони та покупцем ОСОБА_6 з другої сторони було укладено Договір купівлі продажу квартири (далі Договір 1) який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О. Є. за №720. За умовами вказаного договору продавці передали у власність покупцю квартиру АДРЕСА_1 , а покупець прийняв зазначену квартиру та сплатив за нерухоме майно оговорену в п.3 цього договору грошову суму.

Пунктом 17 зазначеного Договору - 1 визначено, що сторони стверджують, що даний договір вчинений ними не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини і не є фіктивним або удаваним правочином та спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, договір не суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом 20 Договору - 1 визначено, що цей договір складено у 2-х примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, а інші, викладені на спеціальних бланках нотаріальних документів видаються Покупцю. Договір прочитано нами, сторонами за цим договором, уголос, текст прочитаного договору нам зрозумілий.

Крім того, 29.09.2016 року між продавцем ОСОБА_1 , який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_8 , з однієї сторони та покупцем ОСОБА_5 з другої сторони було укладено Договір купівлі продажу квартири (далі Договір 2), посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О. Є. за №771. За умовами вказаного договору продавець передали у власність покупцю квартиру АДРЕСА_2 , а покупець прийняв зазначену квартиру та сплатив за нерухоме майно оговорену в п.3 цього договору грошову суму.

Пунктом 17 зазначеного Договору -2 визначено, що сторони стверджують, що даний договір вчинений ними не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини і не є фіктивним або удаваним правочином та спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, договір не суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом 20 Договору -1 визначено, що цей договір складено у 2-х примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, а інші, викладені на спеціальних бланках нотаріальних документів видаються Покупцю. Договір прочитано нами, сторонами за цим договором, уголос, текст прочитаного договору нам зрозумілий.

15.11.2017 року ОСОБА_5 за Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О.Є за №2009 продала квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_7 ..

08.11.2016 року ОСОБА_6 за Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черніковою О.Є. за №865, продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ..

Як на підставу заявлених вимог про визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу квартир представник позивача посилався на відсутність його вільного волевиявлення та не усвідомлення значення своїх дій під час укладання спірних правочинів.

Суд вважає доводи позивача та його представника необґрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.ст. 202-204 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 18.08.2019 року справа № 311/3823/15-ц, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним, за ст. 225 ЦК, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29.02.2012 № 6-9цс12, від 28.09.2016 № 6-1531цс16 та постановою Верховного Суду від 14.11.2018 № 61-5896св18.

Так, згідно з Довідкою спеціалізованою психіатричної медико соціальної експертної комісії Обласного центру медико соціальної експертизи закладу комунальної власності області за №372278 від 14.12.2015 року, ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, причина інвалідності загальне захворювання.

Відповідно до Довідки Комунального закладу Миколаївської міської ради «Центру первинної медико санітарної допомоги №3» за №558/01-14 від 02.05.2018 року, ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи з приводу хронічного психічного захворювання, звертався до лікарів КЗ ММР «ЦПМСД №3» з 2008 року, зокрема в 2015 році було поставлено діагноз: посттравматична енцкфалопатія ІІ-ІІІ ст.. з кризами, АГ ІІ ст.. 2ст. ризик 2. ДЧ ІІ ст.. змішаного ґенеза.

Згідно Висновку судово психіатричного експерта Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 Миколаївської міської ради за №331 від 12.02.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає на психічний розлад легку розумову відсталість зі значними порушеннями поведінки. Психічний стан ОСОБА_1 на момент оформлення договору купівлі продажу кВ. АДРЕСА_1 , укладеного між ним та ОСОБА_6 16.09.2016 року №720, а також на момент оформлення договору купівлі продажу кВ. АДРЕСА_2 , укладеного між ним та ОСОБА_5 29.09.2016 року №771, істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 висновок №331 від 12.02.2019 року підтримав повністю. Суду пояснив, що легка розумова відсталість, якою страждає позивач, не може свідчити про повне нерозуміння особою значення своїх дій, однак якщо є когнітивні порушення, то особа в певні проміжки часу може усвідомлювати значення своїх дій, а іноді ні. Вказав, що однозначно не може надати відповідь про здатність ОСОБА_1 в конкретний проміжок часу, а саме на момент укладення оспорюваних договорів з 16.09.2016 року по 29.09.2016 рік усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Під час допиту в судовому засіданні, у якості спеціаліста, лікар ОСОБА_17 , суду пояснила, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1 з 1981 року, а у неї особисто з 2004 року з діагнозом олігофренія, дебільність в легкому ступені з порушенням поведінки. Іноді проходив стаціонарне лікування, згідно даних амбулаторної картки, останній раз в 2014 році. У 2016 році до лікаря звертався у квітні та липні, так як у нього спостерігалось порушення поведінки, агресивність, дезадаптація, однак від госпіталізації відмовився. Вказала, що в період з 16.09.2016 року до 29.09.2016 року, ОСОБА_1 до лікаря не звертався.

Зазначила, що олігофренія це вроджена розумова відсталість, люди з таким діагнозом є соціально не зрілими, але вони можуть адаптуватись, ОСОБА_21 відсталість в свою чергу характеризується примітивним, поверхневим мисленням та здатна впливати на висновки особи, щодо розуміння дій та їх значення. Відзначила, що рівень розуміння ОСОБА_1 значення своїх дій весь час знаходиться приблизно на одному рівні та на її переконання у нього відсутня здатність повністю усвідомлювати та розуміти життєві процеси.

У своїй постанові від 11.11.2019 року по справі № 496/4851/14-ц Верховний Суд зазначив, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14. Такі правові висновки є незмінними.

У постановах Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 404/4956/15-ц (провадження № 61-1294св18), від 25 липня 2018 року у справі № 416/13806/14 (провадження № 61-33508св18), колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виходила з того, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Провівши системний аналіз доказів в їх сукупності, надаючи оцінку всім зібраним доказам за внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано достовірних доказів на підтвердження того, що на момент підписання оспорюваних договорів купівлі продажу квартир, що мали місце 16.09.2016 року та 29.09.2016 року ОСОБА_1 перебував у стані, коли він був абсолютно неспроможним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Покази свідків ОСОБА_19 , сусідки та ОСОБА_18 , дружини брата позивача, які стверджували, що ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями, по причині чого його поведінка не завжди є адекватною, не підтверджують того факту, що на момент укладання оспорюваних правочинів ОСОБА_1 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Також суд зазначає, що покази вказаних свідків містять протиріччя. Так свідок ОСОБА_19 вказувала, що у вересні 2016 року позивач повідомив їй, що продав квартиру по АДРЕСА_7 . При цьому свідок ОСОБА_18 вказала, що позивач повідомляв їй, що має намір здавати квартири в оренду.

Щодо тверджень позивача та його представника, в тій частині, що ОСОБА_8 за станом свого здоров`я, 16.09.2016 року не міг самостійно підписати Договору купівлі продажу кв. АДРЕСА_1 та підпис замість нього був виконаний сторонньою особою, а отже форма договору не відповідає вимогам закону, та з врахуванням положень ст..215 ЦК України, він є нікчемним, суд зазначає наступне.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2020 року за клопотанням представника позивача по справі було призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Чи виконано підпис в графі «продавець 1» у Договорі купівлі продажу кв. АДРЕСА_1 , від 16.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Черніковою О. Є. за реєстровим №720 особисто ОСОБА_8 чи іншою особою?».

Відповідно до повідомлення судового експерта Миколаївського науково дослідного експертно криміналістичного центру Михайлюк І. Є. №123 від 18.05.2020 року у справі №487/5701/17 не можливо провести судову почеркознавчу експертизу через відсутність вільних зразків підпису ОСОБА_8 в оригіналах документів максимально наближених за часом виконання до 2016 року не менше 10 зразків із зазначенням назв граф та документів, які містять ці зразки.

15 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій вказав, що документи, що містять вільні зразки підпису ОСОБА_8 в оригіналах документів максимально наближених за часом виконання до 2016 року не менше 10 зразків із зазначенням назв граф та документів, які містять ці зразки відсутні.

Враховуючи викладене, а також неможливість проведення призначеної судом почеркознавчої експертизи, яка, в даному випадку, має визначальне значення для встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодних допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що його батько ОСОБА_8 не підписував самостійно договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.09.2021 року.

Саме по собі звернення ОСОБА_1 з заявою до Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області щодо неправомірних дій з боку малознайомих осіб, які шахрайським шляхом заволоділи його документами на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , відомості за якою внесено до ЄРДР за №0000276 від 07.04.2021 року, не підтверджує факту того, що оспорювані договори купівлі-продажу квартир було укладено позивачем без його вільного волевиявлення та не відповідало його внутрішній волі, як і того що оспорюваний договір купівлі продажу від 16.09.2021 року не був підписаний його батьком особисто.

За такого, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позовних вимог як таких, що не знайшли свого підтвердження та обґрунтування в розумінні приписів ст.ст..215, 225 ЦК України.

Крім того, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав, визначених положеннями ст. 388 ЦК України, для задоволення позовних вимог щодо витребування у ОСОБА_7 на користь позивача квартири АДРЕСА_2 та витребування у ОСОБА_3 на користь позивача квартири АДРЕСА_1 , які є похідними від заявлених вимог, щодо визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено у повному обсязі витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 213, 214, 215, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова Олена Євгенівна про визнання договорів купівлі продажу недійсними та витребування майна з незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_12 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова Олена Євгенівна, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 14.

Повне судове рішення складено 30.09.2021 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк