Провадження № 2/127/2708/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Волошина С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ј частці від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання в ј частці від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем з 03.03.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2021 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дитини не дає, свій заробіток повністю витрачає на свої потреби, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, здоров`ям та розвитком дитини не цікавиться. Позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною та не в змозі самостійно забезпечити дитині гідний рівень життя, відповідач коштів колишній дружині на її утримання не дає. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2021 було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін.

06.08.2021 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію мотивував тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження її позовних вимог, а саме доказів того, що він має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а також доказів ухилення позивача від утримання сина, доказів досудового врегулювання спору та доказів звернення позивача до відповідача із вимогами щодо утримання сина. Крім того відповідач у відзиві вказав, що він доглядає свою матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка внаслідок хвороби впродовж останніх 1,5 року була прикутою до ліжка та пересувалася лише за допомогою іншої особи, а з червня - є лежачою особою та потребує постійного догляду. Батько відповідача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , останні два роки хворів на онкологічне захворювання, його доглядом опікувався теж відповідач. Піклування відповідача про батьків є його конституційним обов`язком, передбаченим ст.51 Конституції України, утримання непрацездатної матері превалює перед утриманням дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трьох років. Крім того відповідач сплачує аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , 2001 року народження, на період його навчання в ДОНУ. Єдиним доходом відповідача є пенсія за віком, розмір якої після всіх відрахувань, становить 800-900 гривень на місяць. Інших джерел доходу відповідач не має, оскільки доглядає за лежачою матір`ю і не може залишити її без нагляду. Окрім того відповідач як ліквідатор аварії на ЧАЕС хворіє на ряд хронічних захворювань (гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, дисцикулярна енцефалопатія ІІ ступеню, церебрастенічний пароксизмальний синдром, дискові грижі хребта, виражену пахово-калиткову грижу, яка потребує термінового лікування). Коштів, які отримує відповідач разом з матір`ю не вистачає на її лікування, харчування та сплату комунальних послуг, через що відповідач змушений позичати гроші в борг. Викладені обставини просив врахувати при вирішенні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини. Позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання сина заперечив з тієї підстави, що позивач на його звернення про придбання дитині необхідних речей, одягу, взуття, постійно йому відмовляла, з вимогами про надання матеріальної допомоги на утримання сина до нього не зверталася.

Інших заяв по суті спору матеріали цивільної справи не містять.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2021 року у справі №127/3690/21 розірвано (а.с.7-9).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Позивач разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що слідує з довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, наявних в матеріалах справи та довідок ПП «Добробуд - Він» №№6, 131 від 18.01.2021 року та 18.05.2021 року відповідно (а.с. 6, 10-11, 13).

Позивач ОСОБА_1 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою 3-х років з 09.03.2020 року по 09.01.2023 року згідно наказу ПМНВП «СКІД» №2 від 26.02.2020 року (а.с.14-15).

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання та обов`язку батька дитини утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років.

Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2019 року у справі №127/22969/19 з відповідача стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 636,50 гривень щомісячно, починаючи з 20.08.2019 року, на період навчання сина у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса та не більше ніж до досягнення сином 23-х років.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 хворіє на ряд хронічних захворювань (гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, дисцикулярна енцефалопатія ІІ ступеню, церебрастенічний пароксизмальний синдром, дискові грижі хребта, виражену пахово-калиткову грижу. На підтвердження свого стану здоров`я ОСОБА_2 надав суду копію експертного висновку №9008 від 11.08.2003 року, виданого Вінницькою регіональною міжвідомчою експертною комісією.

Дослідивши наведений вище висновок суд встановив, що станом на 09.08.2003 року ОСОБА_2 хворів на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню (кризовий перебіг), дисцикулярну енцефалопатію ІІ ступеню, церебрастенічний пароксізмальний синдром. ІХС. Стенокардію напруги ФК 1ст., СНо.

Разом з тим суд зауважує, що жодного доказу, з якого би вбачався актуальний стан здоров`я відповідача, зокрема наявність хребтових та пахово-калиткової грижі, загострення хвороб, їх лікування та рекомендацій амбулаторного лікування чи оперативного втручання, відповідач суду не надав. З наведених відповідачем доказів суд не може встановити реальний стан здоров`я відповідача станом на час розгляду справи.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини, вказав, що він регулярно цікавиться розвитком своєї дитини, пропонував позивачу кошти на утримання дитини, однак вона відмовлялася від його допомоги, не подала доказів того, що в досудовому порядку намагалася вирішити питання утримання дитини з відповідачем.

Поряд з цим суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів описаних ним у відзиві обставин, зокрема того, що він приймав/приймає участь в утриманні спільної з позивачем дитини та належним чином виконує свій батьківський обов`язок в цій частині. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що відповідач не приймає участі в утриманні спільної з позивачем малолітньої дитини, чим порушує як права дитини на належний рівень матеріального забезпечення та права позивача на отримання відповідної допомоги від батька дитини на її (дитини) утримання.

При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється людиною працездатного віку.

На підставі викладеного, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги, суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 24.06.2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Положеннями ст.84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).

У відповідності до статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 84 СК України та роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р., дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом не встановлено виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дружини, а тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дружини.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.78-79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Надаючи оцінку доказам, наданим сторонами, суд зазначає наступне.

На підтвердження свого скрутного матеріального стану відповідач надав суду медичну документацію, з якої вбачається, що його батько хворів та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак з наданих доказів не вбачається, що впродовж двох років до смерті батька відповідач здійснював за ним догляд.

Так само з наданих відповідачем доказів (медичної документації) щодо стану здоров`я його матері не вбачається, що саме відповідач здійснює постійний догляд за матір`ю та що вказана обставина є перешкодою для працевлаштування відповідача для отримання додаткового доходу. Такі твердження відповідача не знайшли підтвердження в наданих ним доказах.

Крім іншого відповідачем не надано суду доказів того, що його доходу (та доходу матері) не вистачає на лікування та забезпечення базових потреб, що змушує відповідача брати в борг (будь яких документів про існування у відповідача боргових зобов`язань, як то кредитних договорів, розписок, тощо суду не представлено).

Суд критично ставиться до твердження відповідача, що його дохід складає лише пенсія за віком в розмірі 800-900 гривень на місяць, враховуючи його обов`язок з виплати аліментів на утримання повнолітнього сина, встановлений рішенням суду, в розмірі 636,50 гривень щомісячно, оскільки достатньо сумнівним для суду є та обставина, що відповідач в місяць на своє життєзабезпечення, харчування, одяг тощо, витрачає 200 300 грн.

Відповідач клопотав перед судом про продовження строку для надання додаткових доказів до 15.08.2021 року, однак станом на дату ухвалення рішення жодних доказів свого матеріального стану суду не надав.

З викладеного суд констатує, що відповідач не довів суду свою неспроможність надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживає дитина.

Разом з тим суд зазначає, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання у заявленому нею розмірі.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, суд враховує обов`язок чоловіка утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, та те, що обов`язок відповідача з утримання дружини до досягнення дитиною трьох років має виконуватись з огляду також на те, що позивач не працює, оскільки здійснює догляд за спільною дитиною сторін по справі.

Суд також враховує, що у відповідача наявний обов`язок щодо утримання спільної дитини сторін та те, що доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати позивачу аліменти на її утримання в заявленому розмірі позивач суду не надала. До того ж суд зважає на наявність у відповідача повнолітньої дитини від іншого шлюбу, на утримання якої за рішенням суду сплачуються аліменти. Відтак, з огляду на встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим встановити аліменти на утримання дружини в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 908 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 84, 91, 180, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 24.06.2021 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, в розмірі 1/12 частки від всіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 24.06.2021 року, і до 10.01.2023 року.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави 908 гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: