Справа № 661/2806/21
Провадження № 2/661/864/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

23 вересня 2021 року

Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Чирського Г.М.,

при секретарі: Шевченко Ю.М., Яковлєвої М.А.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нова Каховка в порядку спрощеного порядку з викликом сторін цивільну справу за позовом адвоката Гулого Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України про стягнення моральної (немайнової шкоди), -

в с т а н о в и в :

Представник позивач, діючий в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідною позовною заявою, про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим 21.07.2015 р., проходив військову службу ВЧ НОМЕР_1 . Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 МО України №41 від 10.02.2016 р. позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх забезпечень за п. б ч.6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте, в день звільнення відповідачем не було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2015-2016 роки, внаслідок чого позивач звернувся до суду з метою захисту порушеного права. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 р. у справі №340/5626/20 визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплату ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена ч.4 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2015 р. по 2016 р. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка передбачена ч.4 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2015 р. по 2016 р. Наявність вини з боку відповідача в розумінні ч.1 ст. 1167 ЦК України встановлена вказаним рішенням суду. Грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки було виплачено 07.04.2021 р., тобто через 5 років і 1 місяць після звільнення. Вказані протиправні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди, яка виражається у психологічному напруженні, розчаруванні та незручності, душевних стражданнях, які не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення стану здоров`я.

25.08.2021 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому викладені заперечення проти позову, які мотивовані тим, що позивачем не надано жодного доказу спричинення моральної шкоди та причинного наслідкового зв`язку між завданням шкоди та протиправними діями/бездіяльністю відповідача. При цьому, сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 МО України №41 від 10.02.2016 р. позивача було звільнено з військової служби в запас. Позивач був ознайомлений з усіма видами компенсації при звільненні, належними йому до виплат, та заперечень не надходило. Позивач своїм волевиявленням дав згоду, чим підтвердив, що усі належні йому суми були виплачені. При цьому, ВЧ НОМЕР_1 було добровільно виконано рішення суду по справах №34/5626/20, №340/5963/20, нараховано та виплачено позивачу компенсацію за додаткову відпустку учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення. Також, у зв`язку з неодноразовим зверненням до суду з позовними заявами про визнання бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, вважає дії позивача зловживанням процесуальними правами як подання тотожних позовів.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, у своїх заявах просили справу розглянути у свою відсутність, вимоги позовної заяви підтримали із наведених підстав, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. Уточнили, що сума відшкодування позивачеві за рішенням Кіровоградського окружного суду становила 2264 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій та перебував на військовій службі, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_4 виданого 21.07.2015 р. Проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України №41 від 10.02.2016 р. прапорщика військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_3 звільнено з військової служби у запас, відповідно до п. «б» ч.6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з 10.02.2016 р, виключено зі списку особливого складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 (В453) Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплату ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена ч.4 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2015 р. по 2016 р. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка передбачена ч.4 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2015 р. по 2016 р.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та виконане 07.04.2021 р. у розмірі 2264 грн., що не заперечується сторонами.

При звільненні ОСОБА_3 з військової служби позивач розраховував на отримання компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік , але відповідачем при звільненні позивача не дотримані всі надані законодавством гарантії, що призвело до порушення конституційних прав останнього.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із наведеного вище витікає, що відповідачем дійсно було допущено протиправну діяльність по відношенню до позивача. Одночасно з цим, щодо позовних вимог суд роз`яснює.

Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Також, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідальність за порушення трудових прав військовослужбовців та відшкодування моральної шкоди військовослужбовцю у разі порушення його трудових прав не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулюють порядок проходження військової служби, а тому до спірних відносин слід застосовувати положення ЦК України та КзпП України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо визнає підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірною бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до змісту наведеної норми, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 369/9301/18. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 сформовано правову позицію, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження це емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язував із психологічним напруженням, розчарування та незручностями, що виникли внаслідок порушення його прав органом держави чи місцевого самоврядування прав людини. Порушення його прав з боку відповідача викликало у нього негативні емоції.

Але, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно з`ясувати: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою й протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їхня тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховують стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Із викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною й достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити, у чому конкретно проявилося психологічне напруженням, розчарування та незручності його нормальних життєвих зв`язків, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок із протиправними діями відповідача.

Зазначена правова позиція викладено у Постанові ВС від 16.07.2020 р. у справі № 822/3180/15 (адміністративне провадження № К/9901/9658/18).

Так, ураховуючи всі доводи, які навів позивач у своїй заяві, беручи до уваги особливе світосприйняття кожної людини у випадку порушення її прав суб`єктом владних повноважень, суд зазначає, що наведених ОСОБА_3 доводів за обставин цієї справи не достатньо для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки останній не подав жодних доказів на підтвердження моральної шкоди, насамперед конкретних доказів (чеки, квитанції, тощо), які могли б підтверджувати моральну шкоду, а також причино наслідкового зв`язку між бездіяльність відповідача та спричиненням моральної шкоди.

Також, із суті позовної заяви не вбачається, чому саме позивач обрахував свою моральну шкоду саме в розмірі 5 000 грн., а не іншого розміру.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, у пунктах 95, 96 якого вказано, що заявниці вимагали «значної», але конкретно не визначеної компенсації за моральну шкоду, завдану їм у формі приниження, страждання та тривоги..... моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи… можуть зазнати страждань і тривоги. Але все ж таки,... Суд вважає, що за обставин цієї справи визнання ним порушення є достатньою справедливою сатисфакцією. Отже, вимога заявниць про грошову компенсацію не може бути задоволена.

Враховуючи наведене, суд погоджується з тим, що за обставин справи, що розглядається, а також ураховуючи неподання ОСОБА_3 достатніх доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди та належного обґрунтування її розміру, визнання протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплату ОСОБА_3 компенсації за невикористану відпустку, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 р. є достатньою й справедливою сатисфакцією, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в порядку п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволення позовних вимог, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 223, 263, 265, 259 ч.6, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Повний текст рішення виготовлено протягом строку 28 вересня 2021 року.

Суддя Г. М. Чирський