МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_________
Пр. №2/521/3014/21
РІШЕННЯ
20 вересня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Ткач А.О., за участю:
представника позивача адвоката Косова О.В.,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання, визнання права на спадкування як спадкоємця четвертої черги,
встановив:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом, уточненим у подальшому до Одеської міської ради, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. 02 березня 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №177.
Зазначала, що після смерті ОСОБА_3 вона, як спадкоємець четвертої черги у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом після смерті ОСОБА_3 , немає.
Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гуляєвої Н.В. за №164/02-31 від 23 червня 2020 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у неї необхідних документів, підтверджуючих, що вона має право на спадкування за законом у четверту чергу, як особа яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки вона не є родичкою померлої та рекомендовано звернутися до суду.
Позивачка вказувала, що в 2013 році вона познайомилась з ОСОБА_3 і між ними склалися дружні відносини на фоні релігійних вподобань. В серпні 2013 року вона погодилась на пропозицію ОСОБА_3 проживати разом з нею та допомогати їй по господарству, оскільки остання була одинокою людиною та хворіла.
Стверджувала, що саме з серпня 2013 року вони стали проживати разом з померлою в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала останній на праві власності, разом вели господарство та побут, в них був спільний бюджет та розподілення обов`язків членів сім`ї.
В подальшому ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_2 та на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2018 року придбала квартиру АДРЕСА_1 , в яку вони разом вселились та проживали в ній до самої смерті ОСОБА_3 .
Зазначала, що оскільки стан здоров`я ОСОБА_3 постійно погіршувався, остання не мала можливості працювати та займатися побутом, тому вона стала вести домашнє господарство та допомагати померлій матеріально.
Позивачка стверджувала, що в другій половині 2018 року ОСОБА_3 стала зовсім безпорадною та втратила можливість самостійно за собою доглядати, тому потребувала сторонньої допомоги по догляду та піклуванню, який надавався нею, позивачкою у справі.
Крім того, після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 організувала та оплатила її поховання, що підтверджується договором замовленням на організацію та проведення поховання від 26 січня 2019 року.
Вказувала, що при житті ОСОБА_3 мала намір скласти заповіт, яким бажала заповісти їй квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим викликала до дому приватного нотаріуса для оформлення заповіту, але заповіт не оформила, оскільки не змогла знайти свій паспорт.
Вказані обставини, за думкою позивачки свідчать про те, що вона на протязі п`яти років проживала з померлою ОСОБА_3 однією сім`єю, матеріально її підтримувала, мала з нею спільний бюджет та спільні витрати на побут, тому за її твердженням, вона має право після смерті ОСОБА_3 на спадкування за законом у четверту чергу.
Посилаючись на вищевказані обставин, позивачка просила суд встановити факт її постійного спільного проживання з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з серпня 2013 року до дня смерті ОСОБА_3 , визнати за нею право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги та стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року по даній справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с. 53).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2021 року справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (т.1 а.с. 118).
Справа отримана суддею 05 квітня 2021 року.
Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року справа була прийнята до провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувана спадкова справа (т.1 а.с.119-120).
Ухвалою суду від 15 червня 2021 по справі було закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (т.2 а.с.53-54).
Ухвалою суду від 08 липня 2021 року по справі були викликані для допиту в судовому засіданні свідки (т.2 а.с.57-59).
Позивачка та її представник, діючий за ордером від 02 липня 2020 року та договором №335/20 про надання правової допомоги від 20 травня 2020 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Раніше надали письмові пояснення по справі (т.1 а.с.42-44, 45, 46, 80-83).
Представник відповідача, діюча за довіреністю від 21 квітня 2021 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надала письмові пояснення на позов (т. 1 а.с. 173, т.2 а.с.41-43).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи та показання свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 24 книги третьої, та главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Чапаївка, Жмеринського району, Вінницької області зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується паспортом громадянина України (т.1 а.с.7-8).
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с. 10, 140).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 березня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюком Р.Ю., зареєстрованим в реєстрі №177 (т.1 а.с.11-12, 158).
02 березня 2018 року право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.160).
Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , яка вважає, що прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом з померлою однією сім`єю та доглядала за нею більше п`яти років.
Інших спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 ні за законом, ні за заповітом немає.
Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 13 серпня 2018 року за №1529 в квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована з 12 березня 2018 року ОСОБА_3 , 1950 року народження (т.1 а.с.13, 28, 29, 151, 152).
Встановлено, що 04 березня 2019 року ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про зняття з реєстрації місця проживання особи (т.1 а.с. 14, 30, 153).
Тобто, в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 на праві власності була зареєстрована тільки власниця квартири - ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки № 406 від 28 січня 2019 року про причину смерті ОСОБА_3 причиною смерті є злоякісне новоутворення молочної залюзи (а.с. 36).
Встановлено, що 26 січня 2019 року ОСОБА_1 було укладено договір замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 від 26 січня 2019 року (а.с 37).
З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гуляєвої Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а 23 червня 2020 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с.18, 139, 157).
Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гуляєвої Н.В. за №164/02-31 від 23 червня 2020 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у неї необхідних документів, підтверджуючих, що вона має право на спадкування за законом у четверту чергу, як особа яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки вона не є родичкою померлої та рекомендовано звернутися до суду (т.1 а.с.31-33, 161-162).
Встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №521/6215/20 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 (т.1 а.с. 167, 168).
Встановлено, що ОСОБА_1 на час проживання з померлою ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 перебувала з ОСОБА_4 в шлюбі, зареєстрованому 22 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №155 (т.1 а.с. 183-184).
Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 22 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №155 було розірвано (т.1 а.с. 183-184).
Матеріалами справи встановлено, що у ОСОБА_1 від першого шлюбу є рідні діти : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження ( т.1 а.с.180,181,182).
Як було встановолено в процесі судового розгляду діти ОСОБА_1 проживають окремо.
Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст.1268 та ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.
Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77,79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця.
Відповідно до висновку Верховного суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі №336/3968/16-ц, факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1а.с. 7-8).
Крім того, на час проживання з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 позивачка перебувала в шлюбі з громадянином ОСОБА_4 , зареєстрованому 22 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №155, який заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року був розірваний (т.1 а.с.183-184).
Свідок: ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_1 знає 20 років, раніше вони разом працювали. Їй відомо, що позивачка проживала у ОСОБА_3 в якості квартиранта, оскільки у неї не було житла. Знає, що ОСОБА_1 постійно, допомагала ОСОБА_3 та а нею доглядала (т. 2 а.с. 64-65).
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_10 познайомились в 2013 році, оскільки разом ходили до церкви. Потім ОСОБА_11 стала проживати у ОСОБА_3 , та доглядати за нею, оскільки остання хворіла. Жили вони років 6-7. Крім того позивачка допомогала померлій по господарству. Їй відомо, що померла хотіла скласти заповіт на ОСОБА_1 , оскільки вони домовились про те, що ОСОБА_3 оформить на неї квартиру. (т. 2 а.с. 66-67).
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили суду, що з ОСОБА_3 вони дружили та були знайоми приблизно 20 років. Разом ходили до храму. В 2017-2018 році померла познайомилась у церкві з ОСОБА_1 та взяла її в якості квартирантки, оскільки остання не мала свого житла. ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_3 . Знає, що ОСОБА_13 разом з ОСОБА_1 викликали нотаріуса, але ОСОБА_3 , померла раніше (т.2 а.с. 69-69).
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснили суду, що раніше працював з позивачкою і декілько разів підвозив її на АДРЕСА_5 , де вона проживала з бабусею (т. 2 а.с. 62-63).
Свідок приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гуляєва Н.В. в судовому засіданні пояснили суду, що померла ОСОБА_3 при житті приходила до отаріальної контори, оскільки хотіла скласти заповіт але у неї не було паспорта. Потім її викликали по місцю проживання ОСОБА_3 але офоормити нічого не встигли, оскільки ОСОБА_3 померла (т. 2 а.с. 73-74).
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка вселилась в квартиру померлої як квартирантка.
В 2018 році у зв`язку з хворобою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 стала їй допомагати та доглядати за нею.
Зі змісту висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 травня 2021 року справі №552/196/20 вбачається, що власне ставлення позивачки до померлої, періодичне придбання продуктів харчування та участь в сплаті комунальних послуг, а згодом і похованні, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину.
Надання спадкодавцю допомоги в догляді та по господарству, не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю.
За таких обставин. суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 , ведення ними спільного побуту, сплати побутових послуг, взаємних прав та обов`язків.
Крім того, позивачкою не надано до суду й докази хвороби спадкодавця та відомості про необхідність стороннього догляду за станом її здоров`я.
З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання, оскільки позивачка не надала належних доказів проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Оскільки судом відмовлено ОСОБА_1 у встановленні факту постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , то підстави для визнання за нею права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги, відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судовий збір у справі складає 840, 00грн., що сплачений позивачем у повному обсязі при зверненні до суду (т. 1 а.с. 47).
Керуючись ст. ст. 15, 16, 1264, 1268, 1269, ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 315 -319, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання, визнання права на спадкування як спадкоємця четвертої черги залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 29 вересня 2021 року.

Суддя О.М. Сегеда