ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1408/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/4395/16-ц Категорія: 302000000 Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: міськрайонне управління у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру, Степанківська сільська рада Черкаського району Черкаської області про визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням виконкому Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 12-5/VІ від 22 червня 2012 року було виділено ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площе ю 0,25 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка межує із земельними ділянками відповідачів що знаходяться по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

В 2010 році відповідачі оформили на свої земельні ділянки державні акти на право власності на земельні ділянки. Однак, на її думку вони були складені з помилками, зокрема межі їхніх земельних ділянок частково накладаються на межі, виділеної ще в 1993 році земельної ділянки належної ОСОБА_1 . В наслідок цього її земельну ділянку зменшують в розмірах щоб забезпечити проїзд до інших земельних ділянок. Вказує на те, що факт помилки визнавався і різними державними установами, які визнавали, що є порушення процедури видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих відповідачам.

Зазначила, що погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст. 198 ЗК України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Таке погодження меж із нею не відбулось, а тому відповідно видання державних актів відповідачам є незаконним та вони підлягають визнанню не дійсними, а державна реєстрація прав власності має бути скасована.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними та скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки видані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та скасувати державну реєстрацію даних земельних ділянок.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що оспорювані державні акти, видані на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суперечать вимогам закону, чи прийнятий з порушенням компетенції органу місцевого самоврядування. Зменшення площі земельної ділянки із 0,25 га, що вказувалась в рішенні сільської ради при наданні дозволу на виготовлення технічної документації, до площі 0,2452 га, що була встановлена під час виготовлення технічної документації та вирішено видати державний акт на вказану ділянку, зумовлено тим, що в ході виготовлення технічної документації було встановлено фактичну наявність на місцевості меншої площі ділянки, виділеної позивачі, аніж вказаної орієнтовної площі у рішенні сільської ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до суду були надані докази того, що за ОСОБА_1 дійсно рахується земельна ділянка конкретною площею 0,25 га в судовому засіданні були оглянуті надані Степанківською ОТГ земельно-кадастрові книги. Відповідно до витягу з неї, який міститься в матеріалах справи, за ОСОБА_1 по АДРЕСА_5 рахується земельна ділянка конкретною площею 0,25 га. Крім того, з різних джерел площа земельної ділянки ОСОБА_1 складає різну площу.

Вказує, що відповідачі під час оформлення земельної документації на належні їм земельні ділянки, не погоджували із ОСОБА_1 межі земельних ділянок, чим порушили ст. 198 ЗК України.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що відповідачі у 2010 році не законно отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, оскільки вона отримала свою земельну ділянку ще у 1993 році площею 0,25 га, а вони пізніше. Відповідно, оформляючи свої права власності, відповідачі збільшили розмір своїх земельних ділянок за рахунок належної їй землі, внаслідок чого вона не може отримати державний акт на право власності на земельну ділянку площею саме 0,25 га. Зазначила позивач у позовній заяві і те, що відповідачі, під час оформлення земельної документації не отримали від неї дозволу на погодження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що є порушенням процедури видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, а тому вони підлягають визнанню не дійсними.

У зв`язку з тим, що за відомостями державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями за ОСОБА_1 рахується земельна ділянка комунальної власності не надана у власність та користування в АДРЕСА_1 площею 0,25 га, а тому позивач вважає, що виготовлення на її державного акту на земельну ділянку площею 0,2452 га є незаконним, у зв`язку з чим і змушена звернутись до суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з копії рішення Залевківської сільської ради Смілянського району № 12-5/VІ від 22 червня 2012 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам», вбачається, що ОСОБА_1 вирішено надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в межах вул. Комарова, б/н с. Залевки (а.с. 223 Т.1).

З відповіді Смілянської міжрайонної прокуратури № 162-1-13/14 2236 вих14 вбачається, що Черкаською регіональною філією ДП Центр державного земельного кадастру» виготовлено на ім`я ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2452 га, проте вона відмовилась його отримувати, оскільки не погоджується з площею та конфігурацією переданої у власність земельної ділянки (а.с.11 Т. 1).

З відповіді сектору з питань запобігання та виявлення корупції Черкаської обласної державної адміністрації № 203 від 23 грудня 2015 року вбачається, що спеціалістами Черкаського міськрайонного виробничого відділу Черкаського кадастру проведено виїзд за місцем розташування земельної ділянки проведено відповідні обміри, згідно яких площа становить 0,2499 га (а.с.10 зворот Т. 1).

З довідки управління Держземагенства у Смілянському районі Черкаської області № 31 28-0.8-3741/2-15 від 23 вересня 2015 року дійсно вбачається, що за позивачкою ОСОБА_1 рахується земельна ділянка комунальної власності не надана у власність та користування в АДРЕСА_1 площею 0,25 га (а.с.9 Т.1).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 про надання земельної ділянки площею 0,25 га у власність та на виконання Постанови КМУ № 844 від 5 серпня 2009 року «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянам України у 2009 році» та Порядку безоплатних оформлень та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки ЦРФ ДП «Центр ДЗК» провів необхідні обміри земельної ділянки, виділеної позивачці, відповідно до яких площа склала 0,2490 га (а.с.14 Т.1).

Як вбачається із відповіді Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 69 від 19 квітня 2016 року позивачка ОСОБА_1 зверталась до сільської ради із проханням вирішення питання про надання їй земельної ділянки саме площею 0,25 га. На вказану заяву позивачу було повідомлено, що для того щоб виготовити проектну документацію на земельну ділянку площею 0,25 га необхідно зменшити площу суміжних земельних ділянок громадян. Земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_1 межує із земельними ділянками громадян, які приватизували їх ще у 2009 році. Позивачу було повідомлено, що для вирішення даного питання їй необхідно домовитись із сусідніми землекористувачами про встановлення меж земельної ділянки (а.с.13 Т.1).

Окрім того позивачку, листом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 13 липня 2015 року було повідомлено про те, що працівниками ДП центр ДЗК було проведено обміри земельної ділянки та відповідно площа становить 0,2268 га, однак через те, що вона не погоджується із проведеними обмірами, документація із землеустрою не була виготовлена (а.с.14 Т. 1 зворот).

З копії витягу з рішення Залевківської сільської ради № 26 1/V від 17 листопада 2009 року «Про затвердження технічних документацій та внесення змін у розмір земельних ділянок» вбачається, що ОСОБА_5 затверджено вказаним вище рішенням, технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки площею 0,1094 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та 0,0543 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 224 Т. 1).

Як вбачається з відповіді Управління Держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області від 16 березня 2016 року, у Державному фонді документації із землеустрою Управління Держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області зберігаються державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 669694 та серії ЯИ № 669695 на ім`я ОСОБА_2 площею 0,1094 га, по АДРЕСА_1 та площею 0,0543 га, в адмінмежах Залевківської сільської ради Смілянського району (а.с.174 Т. 1).

Окрім того, із земельно кадастрової книги Залевківської сільської ради, оглянутої в судовому засіданні (а.с.68 Т.1) вбачається, що за ОСОБА_2 рахується земельна ділянка площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , відповідно до рішення сільської ради № 14 -21 від 19 жовтня 1993 року.

З відповіді міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, вбачається, що в управлінні Держгеокадастру у Черкаській області відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП ОСОБА_4 під звіроферму по АДРЕСА_1 . Відомості про межі земельної ділянки площею 0,0452 га, що належить ОСОБА_3 , внесенні до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0452 га в межах Залевківської сільської ради Смілянського району виготовленої Смілянським районним відділом ЧРФ ДП «Центр ДЗК» у 2009 році (а.с.98 Т. 2).

Відповідно до витягу із земельно кадастрові книги, який міститься в матеріалах справи, за ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 рахується земельна ділянка площею 0,20 га (запис № 102 а.с.204 Т. 2); за ОСОБА_1 по АДРЕСА_5 0,25 га (запис № 485 а.с.206 зворот Т. 2); за ОСОБА_7 по АДРЕСА_6 площею 0,1006 га (запис № 389 Т. 2).

З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 672630 від 12 грудня 2009 року вбачається, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0452 га, розташована по АДРЕСА_7 , державний акт видано на підставі рішення Залевківської сільської ради № 14-21 від 19 жовтня 1993 року та № 25-6/V від 23 жовтня 2009 року (а.с.230 Т. 2).

Копії державних актів виданих на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції правомірно не досліджуються, оскільки позовні вимоги до вказаних осіб не заявлено та вони не стосуються матеріалів справи (а.с. 229, 231, 232 Т.2).

Державні акти, видані на ім`я відповідача ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частинами третьою та четвертої вказаної статті визначено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За змістом статті 198 ЗК України кадастрова зйомка включає, зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, таке є правом суміжного землекористувача, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Передача у власність земельної ділянки проводиться за рішенням селищної ради на підставі затвердженої документації, до складу якої входять, зокрема, погодження меж земельної ділянки.

Орган місцевого самоврядування відповідно до частини третьої статті 158 ЗК України за заявою заінтересованої особи вправі вирішити такий спір та, при наявності для цього підстав, надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача, що дасть можливість ліцензійній організації завершити розробку відповідної технічної документації.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (пункт 2.1 Інструкції). Виконавцем вказаних робіт пункт 1.3 Інструкції визначено юридичну особу, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Згідно із частинами першою, другою та сьомою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Згідно із частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Акт узгодження меж як документ, необхідний для затвердження технічної документації законодавством не передбачено.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її права на отримання у власність земельної ділянки у розмірі 0,25 га саме з боку відповідачів.

Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись до суду із позовом про визнання недійсними державних актів, позивачем до суду взагалі не надано доказів на отримання земельної ділянки одним із відповідачів, а саме ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона акт погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж не підписувала не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18).

При цьому колегія суддів бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що межі порушено.

Оскільки докази накладення земельних ділянок у справі відсутні і обставин, які б свідчили про зменшення площі земельної ділянки, яка виділялась ОСОБА_1 за рахунок розширення земельних ділянок відповідачів, не встановлено, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позову, так як саме лише твердження позивача про непідписання нею акта погодження меж земельної ділянки не свідчить про незаконність виданих державних актів про право власності на земельну ділянку.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши фактичні обставини справи, надаючи правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами порушення її прав державними актами, виданими на ім`я відповідачів, оскільки при виділенні спірних земельних ділянок у власність відповідачам, межі земельної ділянки позивача не були визначені, отже встановити, за рахунок яких земель відбулось накладення суміжних земельних ділянок, виявилось неможливим. Позивач під час розгляду справи позивач не скористалася своїм правом та не заявляла клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи. При цьому саме лише непогодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання державних актів недійсними.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстави для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Судді: