Справа № 629/2270/21
Номер провадження 2/629/870/21
28.09.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Попова О.Г.,
за участі секретаря судових засідань - Назарової В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -
Позивач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Стефківський В.І. надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.
Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач мав можливість з`ясувати всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такому було надано достатньо інформації про страховий випадок. Відповідно до висновків Верховного суду, викладених в постанові від 10.01.2019 року (справа № 500/2095/15-ц), потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (копія постанови додається). Відсутність рішення, що набрало законної сили, за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди, не вплине на обов`язок відповідача відшкодувати завдану шкоду третій особі, адже в такому випадку відповідальність настає незалежно від наявності вини. Положення абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яке посилається представник відповідача, застосовується до тих страхових випадків, коли для виплати страхового відшкодування необхідно встановити особу, винну у дорожньо-транспортній пригоді. Це також випливає з системного аналізу норм ст. 1188 ЦК України та ст. 36 Закону. Крім того, якщо звернутися до змісту вимог апеляційних скарг Харківської обласної прокуратури та адвоката Красини С.М., то апелянти не оскаржують факт наявності вини ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Факт настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , ніким не оспорюється, в матеріалах справи наявні належні докази, відповідно до норм ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки життю і здоров`ю потерпілого відшкодовується незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав відзив, у якому зазначив, що 09.09.2020р. позивачем до АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" було подано заяву про виплату страхового відшкодування, а 12.11.2020р. було надіслано вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 р. відносно ОСОБА_2 . Листом №01-0317 від 01.03.2021р. відповідач повідомив представника позивача про те, що розгляд даної страхової справи було зупинено через те, що вирок не набув законної сили. Так, відповідно до абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Вирок відносно ОСОБА_2 не набрав законної сили, перебуває на розгляду в Апеляційному суді Харківської області, а відтак підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні. Позивач зможе претендувати на отримання страхового відшкодування лише після набрання вироку законної сили та виконання ним обов`язків, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав пояснення, в яких просив розглянути справу за його відсутності, справу вирішити відповідно до діючих норм законодавства України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_2 від відбування основного покарання звільнено, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нових злочинів та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Вирок не набрав законної сили, справа перебуває на розгляді у Харківському апеляційному суді.

Вироком встановлено, що 28.06.2020 року приблизно о 12-35 годині ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував власним технічно справним автомобілем «Lifan 520 GХ» р.н. НОМЕР_1 , на якому він рухався по вул. Центральній, в с. Садове, Лозівського району, Харківської області, зі сторони с. Надеждівки в напрямку с. Іванівки, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Під час руху ОСОБА_2 наближаючись до будинку АДРЕСА_1 , порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.», діючи необережно, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, не урахував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, які б дозволяли постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, у зв`язку з чим допустив неконтрольований рух власного автомобіля на ліве узбіччя по ходу напрямку його руху, з подальшим перекиданням автомобіля на праве узбіччя, внаслідок чого пасажир автомобіля «Lifan 520 GХ» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні, помер на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-17/162-ЛЗ/20 від 23.07.2020 року причиною смерті ОСОБА_3 стала несумісна з життям тупа травма голови, яка утворилась в умовах дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №7/1090СЕ-20 від 24.07.2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Lifan 520 GХ» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками.

Власником автомобіля марки «Lifan 520 GХ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована АТ «СК «Мега-Гарант» (поліс № 157622582).

07.08.2020 року в АТ "СК "Мега-Гарант" було направлено повідомлення від 06.08.2020 року про дорожньо-транспортну пригоду з відповідними додатками, в тому числі заявою від 06.08.2020 року на виплату страхового відшкодування в сумі 18892 грн., пов`язаного із моральною шкодою.

Відповідно до листа АТ "СК "Мега-Гарант" від 01.03.2021 року, розгляд страхової справи зупинений в зв`язку з тим, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілому була заподіяна шкода, розглядається у відповідному кримінальному провадженні.

Щодо посилання відповідача на абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IVпро припинення перебігу строку страхового відшкодування до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків Верховного суду, викладених в постанові від 10.01.2019 року (справа № 500/2095/15-ц), потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відсутність рішення, що набрало законної сили, за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди, не вплине на обов`язок відповідача відшкодувати завдану шкоду третій особі, адже в такому випадку відповідальність настає незалежно від наявності вини.

Положення абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону, яким передбачено припинення строку для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування до того моменту, коли страховику стане відомим рішення, що набрало законної сили, у справі, де розглядається дорожньо-транспортна пригода, застосовуються до тих страхових випадків, коли для виплати страхового відшкодування необхідно встановити особу, винну у дорожньо-транспортній пригоді. Це також випливає з системного аналізу норм ст. 1188 ЦК України та ст. 36 Закону. Предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 18 892,00 грн. для батька ОСОБА_3 , пасажира автомобіля «Lifan 520 GX», р.н. НОМЕР_1 , загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 28.06.2020 р. за участю автомобіля «Lifan 520 GX», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в Відповідача.

В пункті 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3-5 вказаного закону визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого(ст. 6 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 вказаного закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із ч. 1,4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Відповідно до ст. 22Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону № 1961-IV).

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст.36, 37 Закону № 1961 -IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, є батьки загиблого - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також донька ОСОБА_5 .

Отже, позивач ОСОБА_1 має право на отримання відшкодування моральної шкоди в 1/3 частини від 12 мінімальних розмірів заробітної плати, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік", розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4723 грн.

Таким чином розмір страхового відшкодування складає 18892 грн. (4723 грн. /3 х 12=18892 грн.).

Враховуючи викладене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 908 грн. на користь держави, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, - в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства"Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,страхове відшкодування у розмірі 18892 (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства"Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4000 грн., пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з Акціонерного товариства"Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. (отримувач - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених ЦПК України), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант», адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 6/8, .

Третя особа - ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Суддя О.Г. Попов

Повний текст рішення виготовлено 01.10.2021р.