ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Чернівці Справа № 725/5096/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанська Н.К., Владичан А.І.,

секретар: Собчук І.Ю.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Буд Сервіс»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Одовічен Я.В., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Еко Буд Сервіс» про визнання трудових відносин припиненими.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 серпня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі.

Ухвала мотивована тим, що позивач обіймав посаду директора ТОВ «Еко Буд Сервіс», будучи виконавчим органом Товариства, даний спір має розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особою, якій довірено повноваження з управління ним.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , оскаржив її в апеляційному порядку посилаючись на порушення судом норм процесуального права. У поданій апеляційній скарзі просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір є корпоративним, а не трудовим, оскільки спір стосується звільнення позивача за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України при відсутності рішення загальних зборів товариства, прийнятого відповідно до ст.99 ЦК України. Крім того, суд не звернув уваги на висновок ВС, який викладений у постанові від 24.12.2019 року, справа 758/1861/18.

Зазначає, що особливістю звільнення директора товариства, на відміну від Провадження №22-ц/822/972/21

іншого працівника, є те, що дана особа є керівною і звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням ЗУ «Про господарські товариства», відповідно до якого має право самостійно ініціювати скликання загальних зборів товариства.

Також наголошує на тому, що незважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення з роботи, позивач як директор ТОВ «Еко Буд Сервіс» на момент вчинення бездіяльності з його звільнення вже не був його учасником та не мав частки у статутному капіталі товариства, та, відповідно, не мав корпоративних прав в розумінні ст.167 ГК України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в даній справі є спір з приводу корпоративних правовідносин, оскільки спір є виключно трудовим спором і повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.06.2015 року згідно протоколу №1 установчих зборів засновників (учасників) ТОВ «Еко Буд Сервіс», крім іншого, було обрано ОСОБА_1 директором ТОВ «Еко Буд Сервіс» (а.с.6).

16.12.2020 року ОСОБА_1 подав учаснику ТОВ «Еко Буд Сервіс» Юркевичу Б.І. заяву, в якій, крім іншого, просив звільнити його із займаної посади директора (а.с.28).

До укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі цього товариства та її приймання-передачі 30.12.2020 року ОСОБА_1 був учасником ТОВ «Еко Буд Сервіс».

Рішенням учасника 1/2021 ТОВ «Еко Буд Сервіс» від 13.01.2021 року, крім іншого, було звільнено ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «Еко Буд Сервіс» з 13.01.2021 року (а.с.31).

Згідно відомостей ЄДРПОУ з 14.01.2021 року керівником ТОВ «Еко Буд Сервіс» є Юркевич Б.І .

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання трудових відносин припиненими.

Таким чином, як на час подачі заяви про звільнення 16 грудня 2020 року, так і на 30 грудня того ж року, з якого позивач вважає трудові відносини припиненими, останній був учасником товариства.

Вирішуючи питання щодо законності постановленої ухвали суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені в ч.1 ст.19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, крім справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Порядок створення та діяльності господарських товариств, одним із різновидів яких є товариство з обмеженою відповідальністю, урегульовано у низці нормативних актів, серед яких ЦК України, ГК України, ЗУ «Про господарські товариства».

Відповідно до ч.3 ст.80 ГК України товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

В силу ч.1 ст.50 ЗУ «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до змісту ч.1 ст.167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із ч.3 вказаної статті корпоративними відносинами є відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Повноваженнями щодо управління товариством наділені учасники товариства, права яких передбачено у ст.10 ЗУ «Про господарські товариства».

Управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ч.1, 2 ст.97 ЦК України). Управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства (ч.1 ст.23 ЗУ «Про господарські товариства».

Відповідно до ст.58 ЗУ «Про господарські товариства» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

У ч.1 ст.98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Компетенція загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю визначена у ст.59 ЗУ «Про господарські товариства», яка також відсилає до ст.41 цього Закону. Відповідно до зазначених норм до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю, крім іншого, належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства (пункт «г» частини п`ятої статті 41 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. У частині третій статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Із частини першої статті 3 КЗпП України вбачається, що до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь?який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління товариством або позбавлення таких повноважень на управління товариством. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Отже, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Наведене узгоджується з висновком ВП ВС, викладеним у постанові від 19.02.2020 року, справа №145/166/18.

Враховуючи те, що вказаний спір стосується правомірності припинення повноважень виконавчого органу товариства (звільнення з посади директора - учасника товариства), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/