ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9646/21 Справа № 214/1861/20 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 214/1861/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Гринем Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є власником транспортного засобу автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір червоний, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить останньому на праві приватної власності. 15.01.2017 року відбулося ДТП за участю транспортних засобів автомобіля марки «Gelly MK Cross», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіля марки Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

У Саксаганськиму районному суді м. Кривого Рогу перебувало кримінальне провадження № 0000082 від 16.01.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України. 17 січня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі ст. 49 КК України. ОСОБА_2 звільнена від кримінальної відповідальності, а цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Згідно з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 50/17 із визначення матеріального збитку від 14.03.2017 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір червоний, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 204 258, 08 грн., ринкова вартість автомобіля 117 303,61 грн. Таким чином, сума для відновлення первісного стану вищезазначеного транспортного засобу становить 204 258, 08 грн., а ринкова вартість - 117 303,61 грн., що означає, що транспортний засіб позивача не підлягає відновленню.

Окрім цього, позивач ОСОБА_1 вказує, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «Gelly MK Cross», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Юнівес», поліс серії АК/1622313 від 13.10.2016 року. Крім завданої матеріальної шкоди позивачу було завдано моральні страждання, так ОСОБА_4 вказує, що його заробіток залежав від наявності транспортного засобу. Оскільки в результаті ДТП, яке мало місце 15.01.2017 року, його автомобіль було фізично знищено, він змушений був за допомогою якого іншого транспортного засобу заробляти на життя та годувати родину. Все це позначилося на його психологічному здоров`ї, відносинах з оточуючими.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість відновлювального ремонту в розмірі 104 258, 08 грн.; вартість проведення оцінки пошкодженого автомобіля 2500 грн.; моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» вартість відновлювального ремонту в розмірі - 100 000 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18 303 грн. 61 коп. в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків; 5000 грн. - моральної шкоди; 2500 грн. - витрат на проведення оцінки пошкодженого автомобіля, всього стягнуто 25 803 грн. 61 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» та ОСОБА_2 солідарно на користь держави судовий збір в розмірі 1198 грн. 03 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 вартості відновлювального ремонту в розмірі 104 258, 08 грн., вартості проведення оцінки пошкодженого автомобіля 2500 грн. та моральної шкоду у розмірі 25 000 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної оцінки тому, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 15.01.2017 року вини відповідача ОСОБА_2 немає. Окрім цього, під час досудового та судового розгляду кримінального провадження винуватість відповідача ОСОБА_2 у ДТП не була доведена, а кримінальне провадження відносно неї закрите на підставі ст.49 КК України.

Крім того апелянт зауважує, що по справі необхідно було провести судову автотехнічну експертизу для з`ясування всіх обставин справи, однак вона не проведена, тобто неповно з`ясовані обставини справи.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» та ухвалення в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної оцінки тому, що 25.03.2020 року, майже через три роки після ДТП, ПрАТ «СК «Юнівес» отримало заяву від 13.03.2020 року про страхове відшкодування у зв`язку із завданням збитків, пошкодженням автомобіля «Chevrolet», державний реєстраційний номер, НОМЕР_2 .

26.03.2020 року ПрАТ «СК «Юнівес» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4, п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, оскільки позивачем пропущено передбачений строк для звернення із заявою до страховика з приводу отримання страхового відшкодування, у страховика не виник обов`язок з його виплати.

Відзиви на апеляційні скарги не подавалися.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника ПрАТ «СК «Юнівес» - Кузьменкова М.М., який підтримав доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Юнівес» та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційних скарг відповідачів та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 15 січня 2017 року по вул. Світлогорській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області сталася ДТП за участі автомобіля марки «Gelly MK Cross», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Під час ДТП пошкоджено належний позивачу транспортний засіб - автомобіль марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, що був складений 14 березня 2017 року судовим експертом Рейнюк О.В., на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 204 258,08 грн. та перевищує ринкову вартість автомобіля на момент його пошкодження, яка становить 117 303,61 грн. (а.с.14-41).

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувало кримінальне провадження № 0000082 від 16.01.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України.

17 січня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі ст.49 КК України. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП - залишено без розгляду.

На момент ДТП, яка сталася 15.01.2017 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес». Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1622313 між ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Юнівес» укладено 13 жовтня 2016 року. Строк дії договору - з 13 жовтня 2016 року по 12 жовтня 2017 року, включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за заподіяну шкоду майну, - 100 000 грн. Франшиза за договором страхування становить 1 000 грн (а.с.11).

25 березня 2020 року ПрАТ «СК «Юнівес» отримало заяву позивача від 13.03.2020 року про страхове відшкодування у зв`язку із завданням збитків, пошкодженням автомобіля марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

26 березня 2020 року ПрАТ «СК «Юнівес» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.98,99).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач просив стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Юнівес» матеріальну шкоду, яка складається із вартості відновлювального ремонтув розмірі 100 000 грн. в межах страхового ліміту, з відповідача ОСОБА_2 просив стягнути вартість відновлювального ремонту в розмірі 104 258, 08 грн., вартість проведення оцінки пошкодженого автомобіля - 2500 грн. та моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. так як вартість завданої позивачу шкоди дорівнює ринковій вартості автомобіля марки «Chevrolet Aveo1.5i», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , - 117 303,61 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля позивача на момент його пошкодження. Також позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати по справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 18 303 грн. 61 коп. в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків; 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 2500 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення оцінки пошкодженого автомобіля, та стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 99 000 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року та Цивільним кодексом України.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вирішуючи питання про стягнення з страховика шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, в тому числі, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріалам справи встановлено, що під час ДТП, яке мало місце 15 січня 2017 року, пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Chevrolet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

25 березня 2020 року ПрАТ «СК «Юнівес» отримало заяву від 13.03.2020 року про страхове відшкодування у зв`язку із завданням збитків, пошкодженням автомобіля марки «Chevrolet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

26 березня 2020 року ПрАТ «СК «Юнівес» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.98,99)

Згідно з висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, що був складений 14 березня 2017 року судовим експертом Рейнюк О.В., на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Aveo1.5i», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 204 258,08 грн. та перевищує ринкову вартість автомобіля на момент його пошкодження, яка становить 117 303,61 грн. (а.с. 14-41).

Отже, вартість завданої позивачу шкоди, дорівнює ринковій вартості автомобіля «Chevrolet Aveo1.5i», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , - 117 303,61 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля позивача на момент його пошкодження.

Згідно вимог ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

З урахуванням встановленої у Полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1622313, який діяв на дату настання зазначеного ДТП, франшизи в розмірі 1000 грн., ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» повинна була виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн., та обгрунтовнаого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь позивача 99 000 грн. страхового відшкодування.

При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вказаних позовних вимог доводи апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної оцінки тому, що 25.03.2020 року, майже через три роки після ДТП, ПрАТ «СК «Юнівес» отримало заяву від 13.03.2020 року про страхове відшкодування у зв`язку із завданням збитків, пошкодженням автомобіля марки «Chevrolet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 26.03.2020 року ПрАТ «СК «Юнівес» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4, п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому оскільки позивачем пропущено передбачений строк для звернення із заявою до страховика з приводу отримання страхового відшкодування, у страховика не виник обов`язок з його виплати, з огляду на наступне.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, страховик приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

У Постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в Постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У Постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив про те, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

З наведеного вбачається, що Велика Палата Верховного Суду висловила свою правову позицію щодо того, що позов до страховика щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в межах кримінального провадження, може бути пред`явлено до суду.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у своїй Постанові від 02.09.2020 року у справі № 452/435/17 Верховний Суд вказав, що відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковою умовою, отже в даному випадку відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є неправомірною.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 га користь позивача різниці між розміром реальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля, та розміром страхового відшкодування в сумі 18303,61грн. (117 303,61 грн. - вартість авто до ДТП, мінус 99 000 грн.- ліміт страхового відшкодування за мінусом франшизи), оскільки відповідачем ОСОБА_2 не спростовано її вину в ДТП, що сталася 15 січня 2017 року, оскільки статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вказаних позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про те що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної оцінки тому, що в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 15.01.2017 року вини відповідача ОСОБА_2 немає та під час досудового та судового розгляду кримінального провадження винуватість відповідача ОСОБА_2 у ДТП не була доведена, а кримінальне провадження відносно неї закрите на підставі ст.49 КК України, оскільки ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності від 17 січня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 15 січня 2017 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, у темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «GЕЕLY МК СROSS», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухалась із увімкненим ближнім світлом фар по проїзній частині з обледенілим покриттям на вул. Марійській з боку вул. Світлогірської в напрямку вул. Волгоградської в Саксаганському районі м. Кривого Рогу зі швидкістю близько 50 к/г.

У цей час у зустрічному їй напрямку з увімкненим ближнім світлом фар рухався автомобіль марки «Сhevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , з пасажирами, зі швидкістю близько 50 к/г.

Водій ОСОБА_2 , у порушення п. п. 1.5; 2.3 (б); 12.1; 12.15 ПДР України, діючи зі злочинною недбалістю, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змінам і допустила занос керованого нею автомобілю та його виїзд на смугу зустрічного руху, де в районі електричної опори зовнішнього освітлення № 52 контактувала правою боковою частиною керованого нею автомобілю з передньою частиною автомобіля марки «Сhevrolet Aveo», внаслідок чого його пасажир ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субдуральної гематоми тім`яної ділянки ліворуч, забійної рани та саден обличчя, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Між порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п.12. ПДР України та настанням наслідків - заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_6 , є прямий причинний зв`язок.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказаною ухвалою суду встановлено порушення відповідачем ОСОБА_2 п. п. 1.5; 2.3 (б); 12.1; 12.15 ПДР України та причинний зв`язок між порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п.12. ПДР України та настанням наслідків - заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_6 , тобто встановлено причинний зв`язок із настанням ДТП, та вказана ухвала суду відповідачем ОСОБА_2 не оскаржена. При цьому кримінальне провадження було закрито з нереабілітуючих підстав, а з підстав закінченням строків давності та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

При цьому колегія суддів вважає, що висновок експерта № 19/104-17/1/4/165 від 20 травня 2020 року також не спростовує вини відповідача ОСОБА_2 у ДТП, яка мала місце 15 січня 2017 року, оскільки у вказаному висновку зазначено, що в дорожній обстановці водій ОСОБА_2 не мала технічної можливості попередити наїзд на перешкоду у вигляді нерівного по висоті нашарування снігового наліду, натомість не вказано, що водій ОСОБА_2 не мала технічної можливості попередити ДТП.

Посилання ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі на те, що по справі необхідно було провести судову автотехнічну експертизу для з`ясування всіх обставин справи, однак вона не проведена, тобто неповно з`ясовані обставини справи не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про призначення по справі судової автотехнічної експертизи було відмовлено, при цьому в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідного клопотання не заявлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що завдана діями відповідача ОСОБА_2 , як особою, що визнана винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженні автомобіля позивача, оскільки згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів вважає доведеним, що в результаті пошкодження належного позивачу автомобіля він зазнав душевних страждань, тобто йому було заподіяно моральної шкоди, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд прешої інстанціх правильно визначив, що позивач має право на відшкодування йому відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 5000 грн.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційних скарг не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційних скарг відсутні.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині порядку стягнення з відповідачів судового збору, оскільки відповідачі по справі не несуть солідарного обов`язку по сплаті судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в рівних частинах, тобто по 599 (п`ятсот дев`яноста дев`ять) грн. 02 коп., з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року змінити в частині способу стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» та ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 1 198 грн. 03 коп., зазначивши в рівних частинах замість солідарного стягнення, тобто по 599 (п`ятсот дев`яноста дев`ять) грн. 02 коп., з кожного.

В іншій частині рішення суд залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: