Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/649/21
Провадження № 2/382/554/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

21 вересня 2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, третя особа начальник Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області Соколенко Людмила Миколаївна про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області із позовом до Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, третя особа начальник Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області Соколенко Людмила Миколаївна про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона наказом № 5 від 22.02.1991 року Яготинською ЦБС була тимчасово прийнята на роботу на посаду старшого бібліотекаря Яготинської місцевої бібліотеки для дітей. Наказом № 21 від 08.07.1998 року її переведено на посаду бібліотекаря міської бібліотеки для дітей на постійне місце. Наказом № 12 від 05.01.2021 року її звільнено з посади бібліотекаря міської бібліотеки для дітей Яготинської ЦБС в порядку переведення на посаду бібліотекаря міської бібліотеки для дітей Яготинської ЦБС відділу культури та туризму Яготинської міської ради в порядку п. 5 ст. 36 КЗпП України. Наказом № 11 від 18.03.2021 року начальника Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області «Про внесення змін до штатного розпису» скорочується 1 ставка бібліотекаря міської бібліотеки для дітей централізованої Яготинської бібліотечної системи. 24 травня 2021 року наказом № 220-к від 20.05.2021 року її звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивачка вважає, що звільнена незаконно у зв`язку з порушеннями відповідачем вимог трудового законодавства. ЇЇ про майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України було попереджено 23.03.2021 року, звільнено її із займаної посади 24.05.2021 року наказом № 220-к від 20.05.2021 року, а новий штатний розпис затверджено лише 01.06.2021 року. Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; …. Відповідно до штатного розпису (на момент роботи позивачки) у відділі міської бібліотеки для дітей було дві одиниці бібліотекаря ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ). Відповідно до нового штатного розпису у даному відділі залишили одну одиницю бібліотекаря, яку займає ОСОБА_2 .. Виконавши порівняльний аналіз між позивачкою та ОСОБА_2 відповідно до вимог, передбачених ст. 42 КЗпП України, вбачається наступне: ОСОБА_1 працює в бібліотечній системі Яготинської міської ради з 1991 року, а ОСОБА_2 з 1999 року. Обидві мають 1 категорію та 10 розряд при нарахуванні заробітної плати. Обидві мають вищу бібліотечну освіту. Крім цього, ОСОБА_1 має три вищі освіти, а саме: магіст книгознавства, вчитель російської мови та літератури і бібліотекознавство. ОСОБА_1 за сумлінну роботу на посаді дитячого бібліотекаря має численні нагороди; до дисциплінарної відповідальності вона не притягувалася; вона проживає одна та не має інших членів сімї з самостійним заробітком. Крім того, ОСОБА_1 внаслідок винних та неправомірних дій відповідача було заподіяно моральну шкоду. Позивачка зазнала душевних страждань по причині незаконного звільнення, що в результаті незаконного звільнення вона проживаючи одна та не маючи інших членів сімї із самостійним заробітком, маючи передпенсійний вік та відпрацювавши бібліотекарем більше 30 років втратила надію на забезпечення нормального проживання та моральний спокій. Враховуючи викладене, просила суд скасувати наказ № 220-к від 20.05.2021 року, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку її середньомісячної заробітної плати в розмірі 4019,72 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн..

Ухвалою суду від 04 червня 2021 року по вказаній справі було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі на 25 червня 2021 року, визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на наведені в позові обставини. Клопотання про дотип свідків в судовому засіданні представником позивачки було знято.

В судовому засіданні представник позивачки та позивачка зазначили, що наказ про її звільнення є незаконний, позивачка розлучена, проживає сама та вказане місце роботи було її єдиним доходом, має числені відзнаки, при тому, що ОСОБА_2 проживає з чоловіком, не сама, тому позивачка мала переважне право залишитись на роботі. Підпис вона не ставила на перередженні, отримала поштою. Їй не пропонуали інше місце роботи, не було ні усних, ні письмових пропозицій. При цьому, будь-яких погоджень з керівником не відбувалось. На наказі про її звільнення від 20.05.2021 року міститься не її підпис, вона його не підписувала. Штатний розпис був затверджений вже після звільнення позивачки по справі. Щодо моральної шкоди, то позивачка зазнала моральний страждань, оскільки майже були відсутні кошти для її існування.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про відкладення розгляду справи, в зв`язку із захворюванням, проте будь-яких доказів в підтвердження не надала.

Заслухавши позивача та його представника в судовому засіданні, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах з 22.02.1991 року по 05.01.2021 року.

З дослідженої в судовому засіданні трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , копії паспорта (а.с.9-14) вбачається, що:

22.02.1991 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу в Яготинську ЦБС на посаду посаду старшого бібліотекаря Яготинської місцевої бібліотеки для дітей на період декретної відпустки.

08.07.1998 року переведена на посаду бібліотекаря міської бібліотеки для дітей на постійне місце.

05.01.2021 року звільнена з посади бібліотекаря міської бібліотеки для дітей Яготинської ЦБС в порядку переведення на посаду бібліотекаря міської бібліотеки для дітей Яготинської ЦБС відділу культури та туризму Яготинської міської ради в порядку п. 5 ст. 36 КЗпП України.

З копії Попередження про можливе вивільнення, у зв`язку з істотними змінами умов праці в структурі клубних закладів та центральної бібліотечної системи від 23.03.2021 року (а.с. 16) вбачається, що відсутній підпис ОСОБА_1 щодо попередження про можливе вивільнення, відповідно до Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про культуру", "Про бібіліотеки і бібліотечну справу", та у зв`язку з істотними змінами умов праці в структурі клубних закладів та централізованої бібіліотечної системи згідно наказу № 11 від 18.03.2021 року "Про внесення змін до штатних розписів" і враховуючи вимоги п.1 ст.40 КЗпП.

З копії листа № 94 від 28.04.2021 року (а.с. 15) вбачається, що Відділом культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області після відмови ОСОБА_1 підписати попередження про можливе вивільнення було направлено лист з зазначеною інформацією та роз`яснено, що збіг двохмісячного строку, встановленого ст. 49-2 КЗпП України, починається з наступного дня після ознайомлення.

З копії наказу № 220-к від 20.05.2021 року (а.с. 17) вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади бібліотекаря міської бібліотеки для дітей Яготинської централізованої бібліотечної системи 24 травня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; зобов`язано Централізовану бухгалтерію відділу культури та туризму Яготинської міської ради виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невиконану щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 27 календарних днів та грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку і вихідну грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України.

З копії штатного розпису Яготинської централізованої бібліотечної системи на початок 2021 року (а.с. 18-20) та копії штатного розпису Яготинської централізованої бібліотечної системи від 01.06.2021 року (а.с. 21-23) вбачається що у відділі міської бібліотеки для дітей було дві одиниці бібліотекаря, а станом на 01.06.2021 року - одна одиницю бібліотекаря.

З копії наказу № 11 від 18.03.2021 року (а.с. 24-26) вбачається, що у зв`язку із змінами в структурі клубних закладів та централізованої бібліотечної системи, з метою упорядкування штатних розписів та відповідно до протоколу № 6 від 17.03.2021 року депутатської комісії з питань соціального захисту, охорони здоровя, духовності, освіти, культури, спорту, справ молоді та гуманітарних питань виведено 1 ставку бібліотекаря міської бібліотеки для дітей централізованої Яготинської бібліотечної системи.

З Довідки про доходи № 29 від 26.05.2021 року (а.с. 27) вбачається, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 4019,72 грн..

З документів, а саме: Довідки № 104 від 26.05.2021 року (а.с. 28), копій протоколів (а.с. 29-31), копії листа (а.с. 32-34), копій грамот і подяк (а.с. 32-39), копії Акта обстеження від 04.06.2021 року (а.с. 40) вбачається, що ОСОБА_1 має три вищі освіти, а саме: магіст книгознавства, вчитель російської мови та літератури і бібліотекознавство. ОСОБА_1 за сумлінну роботу на посаді дитячого бібліотекаря має численні нагороди; до дисциплінарної відповідальності вона не притягувалася; вона проживає одна та не має інших членів сімї з самостійним заробітком.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розірвання трудового договору з даних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю, і лише при відсутності такої роботи, іншу наявну роботу. З наведеного слідує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а у разі відсутності такої роботи, роботодавець має запропонувати будь-яку іншу роботу, у разі її наявності.

Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 09.08.2017 у справі № 6-1264цс17 власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку, суд приходить до наступного висновку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Абзацом 3 п. 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Таким чином, враховуючи вище викладене, а також те, що попередження датується 23.03.2021 року, при цьому як зазначила позивачка в судовому засіданні вона його отримала поштовим листом, тобто пізніш ніж 23.03.2021 року, наказ про звільнення позивачки датується 20.05.2021 року, тобто в порушення строків визначених ч.1 ст.49-2 КЗпП України. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем вимог ч.2, ч.3 ст.ст.49-2 КЗпП України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, зазначено, що трудовий договір за ініціативою роботодавця може бути розірваний в разі скорочення чисельності або штату працівників. Через те, що процедуру скорочення штату працівників без документа, яким є штатний розпис, провести неможливо, цей документ є необхідним під час звільнення працівників.

Таким чином, на час звільнення позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП був присутній попередній штатний розпис, а новий з`явився лише 01.06.2021 року, тобто після звільнення позивача по справі.

В матеріалах справи відсутні докази щодо погодження звільнення позивача з керівником.

Отже, звільнення позивача по справі відбулося в порушення відповідачем процедури звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_1 , а саме здійснення незаконного її звільнення, тобто порушення відповідачем конституційного права позивачки на працю, внаслідок чого було порушено звичний для позивачки уклад життя, завдано моральних страждань, тобто їй завдано моральну шкоду.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N3933-XII.

Згідно ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом статті 4 вказаної Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення покладається на роботодавця.

Суд приходить до висновку, що відповідачем Закарпатським базовим державним медичним коледжем як роботодавцем у судовому засіданні не доведено законності підстав звільнення ОСОБА_3 із посада викладача іноземних мов та латинської мови Закарпатського базового державного медичного коледжу.

Згідно з ч.1, ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають частковому задоволенню в розмірі 7 000 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 82, 280-283, 258-259, 263, 268, 354, 279, 141 ЦПК України, ст. 23 Загальної декларації з прав людини, ст. ст. 9, 43 Конституції України, Постановою пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці, ст. ст. 5-1, 40, 42, 49-2, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», суд,

ВИРIШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, третя особа начальник Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області Соколенко Людмила Миколаївна про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря міської бібліотеки для дітей Яготинської централізованої бібліотечної системи Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області.

Стягнути з Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, з розрахунку її середньо місячної заробітної плати в розмірі 4019 (чотири тисячі дев`ятнадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Стягнути з Відділу культури та туризму Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 28 вересня 2021 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.