печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.

справа № 757/55922/19-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, у якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з Держави України через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що судові органи влади, а саме Личаківський районний суд м. Львова, Апеляційний суд Львівської області, Верховний Суд, фактично позбавили її, як учасника війни, права користування законною пільгою про звільнення від судового збору, вимаганням своєю владою коштів - пенсії єдиного джерела її існування, погрози у залишенні, поверненні її позову у разі не сплати нею вказаної суми 1 523,60 грн. та 352,40 грн., тобто, своєю владою суд на всіх рівнях знехтував законом, її правами, не здійснив захист, вчинив перешкоду в доступі до правосуддя, що призвело до триваючого порушення її прав та моральної шкоди, у зв`язку з чим було потрачено здоров`я, час, гроші з вини судової влади, які вчинили протиправні дії, погіршився стан здоров`я від душевних страждань, переживань, порушився режим сну, що негативно вплинуло на звичайний ритм її життя, через протизаконні дії судової влади, неефективний захист державних адвокатів, повну бездіяльність правоохоронної системи. Крім того, у цивільній справі № 464/7068/14-ц, яка розпочата 07.08.2-14 року та розгляд якої триває більше п`яти років, за позовом її адвокатів в її інтересах про її права, порушення які безперервно тривають спричинені судовою владою, тому заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 500 000 грн. та просить

Ухвалою суду від 25.10.2019 року провадження у справі відкрито за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче провадження на 03.02.2020 року (а.с. 51).

25.11.2019 року представником відповідача - ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с. 55-58), відповідно до якого заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавала, то відповідно до вимог чинного законодавства не може нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Позивачем не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням Казначейства та вини в її заподіянні. Також позивачем не зазначено, з яких міркувань вона виходила, оцінюючи моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02.04.2020 року, одночасно доручено проведення Львівському окружному адміністративному суду проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а.с. 63).

Ухвалами суду від 24.06.2020 року, 19.08.2020 року, 09.11.2020 року, 01.02.2021 року, 18.03.2021 року, 18.05.2021 року, 20.07.2021 року доручено проведення відеоконференції, призначеної на 19.08.2020 року, 04.11.2020 року, 01.02.2021 року, 18.03.2021 року, 18.05.2021 року, 20.07.2021 року, 04.10.2021 року Львівському окружному адміністративному суду (а.с.81,84,108,111,115,125, 131).

Ухвалою суду від 18.05.2021 року визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді необґрунтованою (а.с.124).

До судового засідання до Львівського окружного адміністративного суду, якому було доручено проведення судового засідання з позивачем в режимі відеоконференцзв`язку, позивач ОСОБА_1 за повідомленням секретаря судових засідань та особи, відповідальної за проведення відеоконференції у Львівському окружному адміністративному суду вкотре не з`явилась з невідомих причин.

Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд, заслухавши дослідивши докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.04.2018 року у справі № 464/7068/14-ц позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту проживання за певною адресою та визнання співвласником садиби залишено без руху для сплати судового збору в розмірі 1 523,60 грн. (а.с. 17).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.06.2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 16.04.2018 року повернуто апелянту (а.с. 18).

Ухвалою Верховного Суду від 03.09.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_6 , на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11.06.2018 року залишено без руху (а.с. 19-20).

Ухвалою Верховного Суду від 15.11.2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_6 , на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11.06.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту проживання за певною адресою та визнання співвласником садиби відмовлено (а.с. 21-22).

Відповідно до положенням ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у:

1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до положень ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.

У порядку ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на протиправні дії судових органів влади у справі № 4646/7068/14-ц, а саме Личаківського районного суду м. Львова, Апеляційного суду Львівської області, Верховного Суду, які фактично позбавили її, як учасника війни, права користування законною пільгою про звільнення від судового збору.

При цьому, ухвалення судами судових рішень у справі у справі № 4646/7068/14-ц не є підставою для покладання на державу обов`язку відшкодувати моральну шкоду.

Процесуальне право ОСОБА_1 на оскарження протиправних дій суддею Личаківського районного суду м. Львова відновлено ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року шляхом визнання протиправною бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, викладених у заяві ОСОБА_7 від 29 серпня 2019 року, отриманій відповідальною особою органу досудового розслідування 02 вересня 2019 року, зобов`язанням уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань невідкладно, але не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання копії ухвали слідчого судді, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, викладені в заяві ОСОБА_7 від 29 серпня 2019 року, отриманій відповідальною особою органу досудового розслідування 02 вересня 2019 року, та розпочати досудове слідство, зобов`язанням уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань надати ОСОБА_7 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджує внесення відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, викладених у її заяві від 29 серпня 2019 року, отриманій відповідальною особою органу досудового розслідування 02 вересня 2019 року.

Як вбачається з витягу від 25.11.2019 року, територіальним управлінням ДБР, розташованого в м. Львові, внесено відомості до ЄРДР за № 0001304 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 364 КК України, а саме, що суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., на думку ОСОБА_3 , примусила останню сплатити судовий збір у справі № 464/7068/14-у, незважаючи на те, що вона має пільги, вчинивши таким чином кримінальне правопорушення, а саме зловживання владою або службовим становищем, у відповідності до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року у справі №761/36082/19, якою зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР (а.с.70 зворотня сторона).

Також відповідно до витягу від 25.11.2019 року, територіальним управлінням ДБР, розташованого в м. Львові, внесено відомості до ЄРДР за № 0001305 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 367 КК України, а саме, що суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., на думку ОСОБА_3 , примусила останню сплатити судовий збір у справі № 464/7068/14-у, незважаючи на те, що вона має пільги, вчинивши таким чином кримінальне правопорушення, а саме службову недбалість, у відповідності до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року у справі №761/36082/19, якою зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до ЄРДР (а.с.71 зворотна сторона).

За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано матеріальну та моральну шкоду, так само не доведено і розмір такого відшкодування, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збій компенсується державою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1174 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , код реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Держава України в особі Державної казначейської служби України: 01061, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя О.В.Батрин