печерський районний суд міста києва
09 грудня 2021 року Печерський районний суд м. Києва
суддя Новак Р.В.
секретар судового засідання Талдонова М.Є.
учасники справи:
відповідач 1: ОСОБА_2
відповідач 2: ОСОБА_3
відповідач 3: ОСОБА_4
відповідач 4: Курковська Яна Леонідівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Курковської Яни Леонідівни , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації, -
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8 , Курковської Я.Л. , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 06.12.2010, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, припинення права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору іпотеки від 06.03.2018, визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень.
Ухвалою суду від 08.07.2019 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами позовного (загального) провадження.
Ухвалою суду від 29.04.2020 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_9 про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 29.04.2020 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_9 про забезпечення позову.
Судом прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_10 про зміну предмета позову №3, позивач просив:
- визнати недійсним договір від 06.03.2018 іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Русланою Тарасівною за реєстровим номером 227, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 .,
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Погорєлової Дар`ї Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36643479 від 16.08.2017; рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Руслани Тарасівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40029479 від 06.03.2018; рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Руслани Тарасівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40029545 від 06.03.2018; рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бутько Мар`яни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51056616 від 10.02.2020.
Судом врахована заява позивача про виправлення описки у позовній заяві щодо написання по батькові одного з відповідачів - ОСОБА_8 .
Ухвалою суду від 13.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 09.12.2021 провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Курковської Яни Леонідівни , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації в частині позовних вимог до ОСОБА_8 - закрито.
До судового засідання учасники справи не з`явились.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача ОСОБА_9 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.
Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву не направили.
За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідач ОСОБА_8 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі договору дарування земельної ділянки від 06.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 5148, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .
Державна реєстрація виникнення права власності вказану земельну ділянку за ОСОБА_8 не проводилася.
Згідно з відмітками про в`їзд та виїзд в паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 виїхав з України 28.07.2010 та заїхав 14.04.2011.
Отже, на час укладення оспорюваного договору дарування позивач був поза межами України та не міг укласти договір дарування земельної ділянки на ім`я ОСОБА_8 .
Згодом, відповідач ОСОБА_2 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі договору дарування земельної ділянки від 06.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .
Між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 06.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 227.
Відповідач ОСОБА_3 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, здійсненого в рамках договору іпотеки від 06.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 227, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
12.02.2021 на виконання ухвали суду від 30.06.2020 надійшла відповідь з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.02.2021 № 5166/6-21, відповідно до якої діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. по Київському міському нотаріальному округу припинена з 04.04.2012 на підставі наказу Головного управління юстиції у місті Києві від 04.04.2012 № 618/6. Відповідно до акту про результати розшуку документів в архівних справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. від 08.02.2021, складеного членами Експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у справі № 02-33 том 3 «Реєстри для реєстрації нотаріальних дій» за 2010 рік приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. за 06.12.2010 наявні записи за реєстровими №№ 2154-2170. Останній запис у вказаному реєстрі за реєстровим № 2485. Примірник договору дарування земельної ділянки від 06.12.2010 за реєстровим № 5148, в якому дарувальник ОСОБА_1 та обдарований ОСОБА_8 , у справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. відсутній.
Згідно відповіді Київського державного нотаріального архіву від 09.07.2019 №1849/01-21 станом на 09.07.2019 документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Курковської Я.Л. не передані на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву.
Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державний реєстратор Погорєлова Д.С. прийняла рішення про реєстрацію права власності та зареєструвала право власності на земельну ділянку за ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. від 06.02.2012.
Згідно до інформаційної довідки від 05.04.2019 № 162428449 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельну ділянку накладено обтяження договором іпотеки № 227 від 06.03.2018, за яким іпотекодавцем виступає ОСОБА_4 , замість ОСОБА_2 , а іпотекодержателем - ОСОБА_3 та договір іпотеки від 14.03.2006 № 607, за яким іпотекодавцем виступає ОСОБА_6 , а іпотекодержателем - ЗАТ «Європейський банк раціонального фінансування».
Із урахуванням встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Так, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору від 06.12.2010 дарування земельної ділянки, виходячи з такого.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент його здійснення стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частинами першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Судом встановлено, що договір дарування земельної ділянки від 06.02.2012 від ОСОБА_8 на ОСОБА_2 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.08.2017, тобто більше, ніж через рік після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , а договір дарування земельної ділянки від 06.12.2010 від ОСОБА_1 на ОСОБА_8 не реєструвався взагалі.
Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно з частини першої статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, договір від 06.12.2010 дарування земельної ділянки, за яким ОСОБА_8 набув право власності на земельну ділянку, є неукладеним, оскільки його ніколи не реєстрували ні у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, ні у Державному земельному кадастрі, а таке його речове право в розумінні частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є недійсним.
Також, судом встановлено, що у справі № 02-33 том 3 «Реєстри для реєстрації нотаріальних дій» запис за реєстровим номером 5148 відсутній, оскільки у 2010 році приватним нотаріусом Курковською Я.Л. вчинено 2485 нотаріальних дій та надана засвідчена копія витягу з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій у справі № 02-33 том 3 за 2010 рік.
Судом встановлено, що згідно з відмітками про в`їзд та виїзд в паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 виїхав з України 28.07.2010 та заїхав 14.04.2011.
За таких обставин, на час укладення договору дарування земельної ділянки від 06.12.2010 ОСОБА_1 на території України був відсутній, а тому волевиявлення учасника правочину не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.
Ураховуючи те, що позивач довів відсутність у нього волевиявлення на укладення договору дарування спірної земельної ділянки від 06.12.2010 за реєстровим номером 5148, те, що в момент укладення цього договору він не знаходився на території України, а тому не міг укласти з ОСОБА_8 зазначений договір дарування, встановлення судом факту відсутності запису за реєстровим номером 5148 вчинених нотаріальних дій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., оскільки у 2010 році зазначеним нотаріусом вчинено тільки 2485 нотаріальних дій, то суд вбачає, що наявні підстави для визнання зазначеного договору дарування земельної ділянки недійсним.
Також суд дійшов висновку про задоволення позову в частині витребування у ОСОБА_3 на користь позивача земельної ділянки та про припинення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, з огляду на таке.
Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідач ОСОБА_3 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, здійсненого в рамках договору іпотеки від 06.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 227.
Під час розгляду справи Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019, згідно з яким абзац 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у такій редакції: ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05 грудня 2019 року судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.
Оцінивши зібрані докази у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що земельна ділянка вибула з володіння позивача на підставі підробленого договору дарування від 06.12.2010, позивач договору дарування від 06.12.2010 не укладав, наміру відчуження належної йому земельної ділянки не мав, то спірна земельна ділянка вибула із володіння її власника поза його волею. За таких обставин позивач має право на витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_3 , який набув майно з незаконних підстав та є останнім набувачем майна, на підставі статті 388 ЦК України. Право ж власності ОСОБА_3 на земельну ділянку підлягає припиненню.
Крім того, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним договору іпотеки від 06.03.2018 з огляду на наступне.
Оскільки ОСОБА_2 в силу недійсності договору дарування від 06.12.2010 не став дійсним власником земельної ділянки, він не на був і права на передання її в іпотеку, то ОСОБА_3 не міг звертати стягнення на предмети іпотеки та відповідно набувати право власності на земельну ділянку.
Так, статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.
Тому, підлягає визнанню недійсним договір іпотеки від 06.03.2018, оскільки ОСОБА_2 не став законним власником земельної ділянки та відповідно не мав права нею розпоряджатися (статті 5, 9 Закону України «Про іпотеку»).
Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 Цивільного кодексу України).
Кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Враховуючи, встановлену судом недійсність договору дарування від 06.12.2010 земельної ділянки, те що ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку від ОСОБА_8 , який ніколи не набував статусу власника земельної ділянки, так як інформація про реєстрацію права власності на земельну ділянку за останнім не вносилась в Державний реєстр речових прав на нерухому майно та Державний земельний кадастр, то дії ОСОБА_2 щодо укладення договору іпотеки від 06.03.2018 є неправомірними.
З огляду на те, що в момент вчинення договору іпотеки від 06.03.2018 ОСОБА_2 не мав права власності на земельну ділянку та укладав його з ОСОБА_3 виключно з метою подальшої реєстрації позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вбачає наявні підстави для визнання договору іпотеки від 06.03.2018 недійсним.
Щодо доводів позивача в частині вимог про скасування рішень державних реєстраторів, суд вважає за необхідне зазначити таке.
За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Із 16.01.2020, тобто на час ухвалення рішення, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права.
За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Скасування державної реєстрації на підставі рішення суду передбачено частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.
Згідно з частини першої статті 19 ЦК кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Враховуючи, що вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідними від спору щодо земельної ділянки, суд дійшов висновку про їх задоволення.
Щодо позовних вимог позивача до Курковської Я.Л. суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особами які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.
Ураховуючи те, що судом не встановлено, що внаслідок неправомірних дій нотаріуса щодо зазначених договорів дарування порушені права позивача, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Курковської Я.Л. про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача в рівних частинах понесеного ним судового збору, що становить 6183,40 грн. з кожного.
Керуючись ст.15, 16, 202, 203, 235, 627, 638, 655, 362, 717 ЦК України та ст. 4, 12, 13, 15,19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Курковської Яни Леонідівни , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Визнати недійсним договір від 06.03.2018 іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Русланою Тарасівною за реєстровим номером 227, укладеного між ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Курковської Яни Леонідівни про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 6183 грн. 40 коп. судового збору.
Заочне рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач 1: Курковська Яна Леонідівна : АДРЕСА_6 ;
Відповідач 2: ОСОБА_2 : АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки податків НОМЕР_4 .
Відповідач 2: ОСОБА_4 : АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Відповідач 3: ОСОБА_3 : АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки податків НОМЕР_3 .
Третя особа: ОСОБА_6 : АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки податків НОМЕР_6 .
Суддя Р.В. Новак