Дата документу 20.09.2021
ЄУ № 942/353/21
Провадження №2/942/260/21
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2021 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Чалого А.В.,
секретаря судового засідання - Сіренко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Закотненська» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Закотненська», в якому просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
Між позивачем та відповідачем щодо вказаних земельних ділянок 11.12.2012 були укладені договори оренди землі б/н, строк дії яких становить п`ять років та який сплив 05.03.2019 щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 та 01.03.2019 щодо земельної ділянки № НОМЕР_2 . Проте, відповідач повернув позивачеві додаткові угоди від 10.06.2015, в яких строк дії договорів оренди землі від 11.12.2012 продовжено до 10.06.2025.
Позивач стверджує, що у спірних додаткових угодах свого підпису не ставив, отже дані угоди з СТОВ «Агрофірма «Закотненська» не укладав.
З метою визнання вказаних додаткових угод недійсними ОСОБА_1 , звернувся до суду. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 28.10.2020 у справі ЄУ №942/1667/19 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову з підстав невірно обраного способу захисту права. Рішенням суду встановлено, що відповідно до змісту висновку експерта підписи у додатковій угоді до договору оренди землі б/н від 11.12.2012, укладеній 10.06.2015 між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма «Закотненська», зареєстрована реєстраційною службою речових прав за №4886434 та додатковій угоді до договору оренди землі б/н від 11.12.2012, укладеній 10.06.2015 між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма «Закотненська», зареєстрована реєстраційною службою речових прав за №4838176, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Таким чином, позивач вважає, що відповідач користується земельними ділянками незаконно, на підставі договорів, які не були укладені, а тому земельні ділянки підлягають поверненню її власнику.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 25.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.04.2021.
21.04.2021 підготовче судове засідання відкладено до 25.05.2021, за клопотанням представника відповідача.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 25.05.2021 підготовче судове засідання відкладено до 22.06.2021 за клопотанням представника відповідача.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.06.2021 уточнену позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, підготовче судове засідання відкладено до 19.07.2021.
Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 19.08.2021.
19.08.2021 розгляд справи відкладений до 20.09.2021 за клопотаннями представника відповідача.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником подана заява про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням у відрядженні.
Суд, розглянувши клопотання представника відповідача, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п. 1 ч. 3 цієї статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Згідно матеріалів справи, ухвалою суду від 25.03.2021 відкрито провадження у справі, 21.04.2021 та 25.05.2021 підготовчі судові засіданні та судове засідання, призначене на 19.08.2021, відкладались за клопотанням представника відповідача.
17.09.2021 відповідачем по справі повторно надано клопотання про відкладення судового засідання, яке призначене на 20.09.2021, у зв`язку з перебуванням представника СТОВ АФ «Закотненська» у відрядженні.
Суд не вбачає причини неявки представника відповідача поважними, оскільки відповідач є юридичною особою, а тому такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами.
Враховуючи, що відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на позов, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного, обґрунтованого рішення та вирішення спору по суті, не відкладаючи розгляду справи, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
11.12.2012 між ОСОБА_1 та СТОВ АФ «Закотненська» були укладені договори оренди землі, предметом яких є зазначені вище земельні ділянки. Вказані договори є ідентичними за своїм змістом.
Строк дії договорів складає п`ять років, що зазначено у п. 8 цих Договорів.
Після припинення дії договору орендар повертає у місячний термін орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п. 21 Договорів оренди землі).
З актів приймання-передачі об`єкта оренди від 11.12.2012 вбачається, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 передав, а землекористувач СТОВ АФ «Закотненська» прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 3,30 га та земельну ділянку загальною площею 3,65 га.
За змістом п. 3.1. додаткових угод до договорів оренди землі від 11.12.2012, укладених 10.06.2015 між ОСОБА_1 та СТОВ АФ «Закотненська» щодо спірних земельних ділянок, цей договір діє до 10.06.2025, починаючи із дня набрання чинності цим договором (з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством), з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою.
Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 28.10.2020 у справі №942/1667/19 за позовом ОСОБА_1 до СТОВ АФ «Закотненська» про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування записів про реєстрацію іншого речового права встановлено, що відповідно до змісту висновку експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №19/113/7/7-54-е від 20.03.2020 підписи, розташовані у графі «Від Орендодавця:» у розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» у додатковій угоді до договору оренди землі б/н від 11.12.2012 року, укладеній 10.06.2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «ЗАКОТНЕНСЬКА», зареєстрована реєстраційною службою майнових прав за №4886434, та у додатковій угоді до договору оренди землі б/н від 11.12.2012 року, укладеній 10.06.2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «ЗАКОТНЕНСЬКА», зареєстрована реєстраційною службою майнових прав за №4838176 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факти, встановлені вищевказаним судовим рішенням, зокрема, те, що спірні додаткові угоди до договорів оренди земельної ділянки ОСОБА_1 не підписував мають вже доведений характер і не підлягають доказуванню позивачем у справі.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Виходячи із змісту вимог ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При вирішенні даного цивільного позову суд керувався висновком Великої Палати Верховного Суду України в справі № 145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок, що узгоджується із висновками викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, судом встановлено, що підписи у додаткових угодах до договору оренди землі б/н від 11.12.2012, укладених 10.06.2015 виконано не ОСОБА_1 , а тому такі правочини слід вважати не вчиненими.

Таким чином, враховуючи, що строк дії договорів оренди земельних ділянок від 11.12.2012 сплив 01.03.2019 та 05.03.2019 відповідно, відповідач, починаючи з 02.03.2019 та з 06.03.2019 користувався спірними земельними ділянки без належних для цього правових підстав.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що позивач, починаючи з 2015 року почав отримувати від СТОВ АФ «Закотненська» орендну плату за земельні ділянки у збільшеному розмірі і жодних питань щодо підстав для нарахування та виплати орендної плати у збільшеному розмірі у позивача до СТОВ АФ «Закотненська» не виникало, а отже укладення додаткових угод до договорів та їх умови відповідають дійсному волевиявленню його сторін, оскільки факт отримання плати за користування землею, не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, і не створює для нього правових наслідків. Такий висновок міститься в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року, справа № 624/351/15-ц. Отримання позивачем орендної плати не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення останнього на укладання оспорюваних договорів на умовах, що в них викладені. До такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 390/796/17 від 22.05.2019.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновків, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод шляхом повернення земельних ділянок з незаконного користування СТОВ АФ «Закотненська» підлягають задоволенню, оскільки спірні додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок є неукладеними, а тому не регулюють спірні відносини.

Оскільки позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача СТОВ АФ «Закотненська» слід стягнути на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 908,00 грн. та судовий збір 908,00 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Закотненська» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 3,3034 га кадастровий номер :10:004:0008, що розташована на території колишньої Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення земельної ділянки з незаконного користування Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Закотненська».

Усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_1 земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 3,6546 га, кадастровий номер :10:004:0009, що розташована на території колишньої Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом повернення земельної ділянки з незаконного користування Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Закотненська».

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Закотненська» на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Закотненська» на користь держави (рахунок отримувача UA0026001), отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030106) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Матвєєва Тетяна Сергіївна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1633 від 21.05.2019 року, адреса: вул. Українська, 216 смт Новопсков, Луганська область.

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Закотненська», , с. Осинове, вул. Вишнева, буд. 69В, Старобільський район, Луганська область.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя А.В. Чалий