МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1954/21
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
16 вересня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Ткач А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності,
встановив:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 , діюча в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі, посилаючись на те, що на підставі розпоряджень Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 серпня 2018 року за №318/01-06 та від 14 вересня 2018 року за № 344/01 06 малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування.
Позивачка зазначала, що батьки малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року були позбавлені відносно своїх дітей, батьківських прав.
ІНФОРМАЦІЯ_5 батько дітей ОСОБА_5 , помер.
Вказувала, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 лютого 2019 року за №51 на базі її родини було створено прийомну сім`ю за адресою: АДРЕСА_1 ; затверджено її в якості прийомної матері прийомних дітей малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої на той час, а на теперішній час неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування та з 28 лютого 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були влаштовані на виховання та спільне проживання в прийомну сім`ю, де вона виконує обов`язки прийомної матері у відношенні прийомних дітей.
Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_7 , рідна баба неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 та частини квартири АДРЕСА_3 .
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є її онуки неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за правом представлення, оскільки на час відкриття спадщини не було в живих їх батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , син померлої.
22 вересня 2020 року на ім`я неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , згідно яких кожна із дітей отримали у власність по ј частини квартири АДРЕСА_3 .
На іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , відповідачу у справі.
Стверджувала, що при прийнятті спадщини їй стало відомо, що 18 травня 2018 року нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михайльовою Л.І. на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_8 , рідного діда малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_2 .
Позивачка вважає, що свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 18 травня 2018 року на квартиру АДРЕСА_2 , яке було видане на ім`я відповідача є незаконним та порушує права неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що на час смерті ОСОБА_8 , останній перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , а тому як непрацездатна вдова спадкодавця, вона мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_8 незалежно від змісту заповіту, в розмірі частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом, а саме на ј частину квартири АДРЕСА_2 , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з ОСОБА_8 .
У зв`язку зі смертю, ОСОБА_7 , не встигла оформити свої права на обов`язкову частку у спадщини після смерті ОСОБА_8 , а саме на частину квартири АДРЕСА_2 .
Стверджувала, що оскільки неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є спадкоємцями ОСОБА_7 за правом представлення, то вони мають право в порядку спадкування за законом на частину квартири АДРЕСА_2 , яка залишилась після смерті ОСОБА_8 .
Посилаючись на порушення прав неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Михайльовою Л.І. після смерті ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 18 травня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за №3-770; визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 47-48).
Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року по справі була витребувана копія спадкової справи щодо майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 71-73).
Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року строк підготовчого провадження був продовжений (а.с.148-149).
Ухвалою суду від 31 травня 2021 року по справі було витребувано копію актового запису про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.176-178).
Ухвалою суду від 15 липня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 201- 202).
Позивачка та її представник, діючий за ордером від 24 лютого 2021 року в судове засідання не з`явились, надали через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог, просили їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с. 67-68, 213-214).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку ст. 128 ЦПК України (а.с. 57, 64,133,152,155,171,192,194,209).
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись в порядку ст. 128 ЦПК України, раніше надали до суду заяви, про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 58,59,60,62, 65, 80, 131,132, 134, 143, 153, 156, 157, 158. 167, 169-170, 172, 181, 193, 195, 208, 210, 211).
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 19, 21).
Встановлено, що 22 вересня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що встановлено заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були позбавлені батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з відповідачів на користь дітей стягнути аліменти на їх утримання в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину з 21 лютого 2018 року до досягнення дітьми повнолітнього віку (а.с.10-13).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15).
Встановлено, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 серпня 2018 року за №318/01-06 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі подання служби у справах дітей Одеської міської ради від 16 серпня 2018 року №4/6697 малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.8).
Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 вересня 2018 року за № 344/01-06 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » на підставі подання служби у справах дітей Одеської міської ради від 07 вересня 2018 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.9).
Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 лютого 2019 року за №51 « Про створення прийомної сім`ї на базі родини ОСОБА_1 » була створена прийомна сім`я на базі родини ОСОБА_1 , позивачки у справі, за адресою: АДРЕСА_1 та затверджено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в якості прийомної матері прийомних дітей малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування, та з 28 лютого 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були влаштовані на виховання та спільне проживання в прийомну сім`ю ОСОБА_1 (а.с.17).
Зі змісту заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2018 року вбачається, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з народження виховувалася та проживала у бабусі ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.10-13).
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 , померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3 та частини квартири АДРЕСА_2 .
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є рідний син померлої, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також її онуки неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за правом представлення, оскільки на час відкриття спадщини не було в живих їх батька, рідного сина померлої, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Встановлено, що 29 вересня 2020 року на ім`я малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.23).
29 вересня 2020 року право власності малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ј частину квартири АДРЕСА_3 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.26).
Також, 29 вересня 2020 року на ім`я неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.25).
29 вересня 2020 року право власності малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ј частину квартири АДРЕСА_3 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.24).
Встановлено, що іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 успадкував син померлої - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується актовим записом про шлюб за №1553 від 22 жовтня 1965 року (а.с.197,198).
В період шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судом встановлено, що у ОСОБА_7 крім ОСОБА_5 , також був син від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
ІНФОРМАЦІЯ_7 чоловік ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.87 звор,88-89).
22 квітня 1998 року право власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_2 , було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується листом КП «БТІ`ОГС (а.с.112).
Встановлено, що при житті, а саме 12 травня 2000 року ОСОБА_8 склав заповіт на ім`я ОСОБА_4 , яким все своє майно, у тому числі і квартиру АДРЕСА_2 , заповідав останньому (а.с.105).
27 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, в який зазначав, що інших спадкоємців не має (а.с.101 звор.).
З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Кацубо О.В. було роз`яснено, що він пропустив строк на прийняття спадщини, що підтверджується заявою ОСОБА_4 від 27 вересня 2017 року (а.с.87).
Судом встановлено, що в матеріалах спадкової справи наявна довідка ОСББ «Терешкової 45» від 09 вересня 2017 року, яка видана ОСОБА_7 про місце проживання ОСОБА_8 та довідка про склад сім`ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні будинку ОСББ (а.с. 92, 92 звор.).
Встановлено, що 27 вересня 2017 року державним нотаріусом було направлено спадкоємцям ОСОБА_8 на адресу: АДРЕСА_4 лист про надання до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 94 звор.).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2018 року встановлено, що постановою державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 09 листопада 2017 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки ним був пропущений шестимісячний строк на прийняття спадщини (а.с.101).

18 травня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, в який зазначав, що інших спадкоємців не має (а.с.107).

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 19 березня 2018 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.100 звор., 101).

При цьому, судом не були залучені до участі у справі в якості належних відповідачів рідний син померлого ОСОБА_8 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та дружина померлого ОСОБА_7 , яка проживала разом з померлим на час відкриття спадщини, які у зв`язку з пропуском відповідачем строку на прийняття спадщини за заповітом, мали б право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 .

Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Зі змісту Постановаи Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19) вбачається, що відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, визначеному у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд вважає. що не залученням до участі у справі №521/20572/17 за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в якості співвідповідачів сина померлого ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , та дружини померлого ОСОБА_7 , було порушено право малолітніх дітей неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємців після смерті зазначених осіб.

Встановлено, що 18 травня 2018 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 ( а.с.118 звор.).

22 листопада 2018 року ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на грошовий вклад в розмірі 44952,20 грн., що знаходився в ПАТ «Приватбанк» (а.с.121).

02 листопада 2018 року на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад в розмірі 44952,20 грн., що знаходився в ПАТ «Приватбанк» (а.с.127).

Відповідно до частини 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. До таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення.

Оскільки, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 , була жива його дружина та проживала разом з ним однією сім`єю, то суд вважає, що у неї виникле право на обов`язкова частку у спадщині, яка складає 1/4 частку спірної квартири.

В становлено, що при житті ОСОБА_7 оформити спадщину не встигла, оскільки померла.

Факт прийняття ОСОБА_12 спадщини після смерті ОСОБА_8 підтверджується тим, що на час відкриття спадщини вона проживала з померлим та після його смерті збирала документи для оформлення спадщини, а саме довідки про місце реєстрації та проживання померлого ОСОБА_8 (а.с.92).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 за правом представлення є малолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які прийняли спадщину в установлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року).

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначено в абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до висновку Верховного Суду, визначено у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Разом з тим, зі змісту абз. 5 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» можна зробити висновок, що у разі порушення права спадкоємців на частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, у якій це право порушене, а не про визнання недійсним такого свідоцтва в цілому.

За таких обставин, свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, видане 18 травня 2018 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Михайльовою Лідією Іванівною та зареєстроване в реєстрі за №3-770, яким посвідчено право власностіОСОБА_4 на цілу частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 підлягає визнанню частково недійсним - в частині, що порушує права позивачів (1/4 частині майна).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Позивачка в силу ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Відповідач ОСОБА_4 є інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою МСЕК, а тому від сплати судового збору звільнений (а.с.89 звор.).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 215,1266, 1268, 1269, 1301 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 284, 288, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Малиновська державна нотаріальна контора у місті Одеса, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, видане 18 травня 2018 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Михайльовою Лідією Іванівною, зареєстроване в реєстрі за № 3-770, яким посвідчено право власності ОСОБА_4 на цілу частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 - в частині визнання ОСОБА_4 власником 1/4 частки цього майна.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв. м., в тому числі житловою площею 31,0 кв. м., яка належала на праві власності ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв. м., в тому числі житловою площею 31,0 кв. м., яка належала на праві власності ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визначити, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_3 належить на праві власності на підставі свідоцтва про право спадщину за заповітом, видане 18 травня 2018 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Михайльовою Лідією Іванівною та зареєстроване в реєстрі за № 3-770 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 47,6 кв.м., в тому числі житловою площею 31,0 кв. м., яка належала на праві власності ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В інший частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24 вересня 2021 року.

Суддя: О.М. Сегеда