ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 648/3137/15-ц
Номер провадження: 22-ц/819/1323/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Базіль Л.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Дундич А.О.,

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач-позивач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року, у складі головуючого судді Сокирко Л.М.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 березня 1997 року сторони уклали шлюб, який 19 липня 2015 року розірвано. Під час шлюбу набули наступне майно: земельну ділянку площею 0,0302 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ; побудований ними будинок за адресою АДРЕСА_1 ; автомобіль Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; незавершене будівництвом домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за тією ж адресою. Все майно було зареєстровано за його дружиною ОСОБА_2 .

З урахуванням уточнених позовних вимог та висновків судових будівельно-технічних експертиз від 07 листопада 2016 року № 48/2016 та від 22 лютого 2017 року № 10/2017 просив суд:

припинити право спільної сумісної власності сторін на домоволодіння по АДРЕСА_1 , поділивши його в натурі шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на надбудову (мансарду) літ. «Е», в тому числі приміщення 1-5 площею 9,0 м?, приміщення 1-6 площею 3,8 м?, приміщення 1-7 площею 9,0 м?, приміщення 1-8 площею 12,2 м?, приміщення 1-9 площею 21,6 м?, всього приміщень площею 60,3 м?; балкон площею 6,9 м?; балкон площею 3,5 м?; підвал, в тому числі приміщення І площею 15,0 м?, ворота №1, огорожа №2, що складає 39/100 у загальній вартості домоволодіння, та на будівельні матеріали, що витрачені при будівництві гаражу, а за ОСОБА_2 - право власності на житловий будинок літ. «Е», в тому числі приміщення 1-1 площею 5,1 м?; приміщення 1-2 площею 43,3 м?, приміщення 1-3 площею 6,8 м?, приміщення 1-4 площею 12,4 м?, всього приміщень площею 67,6 м?; ґанок, що складає 61/100 у загальній вартості домоволодіння;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальних часток та за інженерні мережі внаслідок розподілу майна по АДРЕСА_1 в розмірі 102 995 грн;

визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0111 га, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що пропонуються до виділу відповідно до графічного додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 7 листопада 2016 року № 48/2016;

виділити ОСОБА_1 у незакінченому будівництвом житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 5 площею 13,8 м?, приміщення 6 площею 12,2 м?, приміщення 7 площею 22,6 м?, всього загальною площею 48,6 м?, будівлю сараю, що будується, та зливної ями для завершення будівництва, що становить 49/100 загальної вартості домоволодіння, а ОСОБА_2 -приміщення 1 площею 12,5 м?, приміщення 1-а площею 3,6 м?, приміщення 2 площею 14,1 м?, приміщення 3 площею 12,2 м?, приміщення 4 площею 5,3 м?, всього загальною площею 47,7 м?, незакінчені будівництвом будівлі вбиральні та гаражу для завершення будівництва, що становить 51/100 загальної вартості домоволодіння;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальних часток внаслідок розподілу майна по АДРЕСА_1 в розмірі 7 163 грн;

визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,04905 га, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що пропонуються їм до виділу, відповідно до додатку № 3 (схема розподілу земельної ділянки другий варіант) до висновку судової будівельно-технічної експертизи 22 лютого 2017 року № 10/2017;

виділити у власність ОСОБА_2 легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, д. н. з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з виплатою на користь ОСОБА_1 компенсації в розмірі 1/2 частини його вартості в сумі 61 247 грн.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Позов мотивувала необхідністю поділу спільної сумісної власності сторін після розірвання шлюбу, однак розподіл просила провести без стягнення будь-яких компенсацій вартості майна для будь-якої сторони з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей, які проживають з нею.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд :

виділити у власність ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0249 площею 0,0302 га, які розташовані по АДРЕСА_1 ;

виділити у власність ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), що знаходиться по АДРЕСА_1 , земельну ділянку за вказаною адресою та легковий автомобіль Chevrolet Lacetti, д. н. з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року первісний та зустрічний позови задоволено частково:

визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , вартістю 1 327 928 грн;

визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0302 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0249, розташовану по АДРЕСА_1 та припинено право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку;

визнано за ОСОБА_2 право власності на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами готовністю 53 %, розташований по АДРЕСА_1 , вартістю 446 790 грн;

визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0981 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0263, розташовану по АДРЕСА_1 та припинено право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку;

визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Сhevrolet Lacetti, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого без урахування ПДВ складає 122 494 грн;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості майна в сумі 758 644 грн;

визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали, витрачені на будівництво незавершеного будівництва господарської будівлі (гаражу) по АДРЕСА_1 на суму по 9 309 грн за кожним;

в іншій частині позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що майно, яке сторони просили поділити, є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін у якій є рівними.

З урахуванням того, що вартість майна, яке передається у власність ОСОБА_1 , є більшою, ніж вартість майна, право власності на яке визнається за ОСОБА_2 , на 758 644 грн, із позивача стягнуто компенсацію в указаному розмірі. Визначаючи розмір компенсації, суд першої інстанції не взяв до уваги вартість земельних ділянок, оскільки вартість земельної ділянки по АДРЕСА_1 визначена не була.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково: реально поділено між сторонами незавершений будівництвом житловий будинок у АДРЕСА_1 згідно варіанту 2 висновку експерта № 10/2017, складеного за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 02 лютого 2017 року та виділено ОСОБА_1 в житловому будинку: приміщення 5 площею 13,8 м?, приміщення 6 площею 12,2 м?, приміщення 7 площею 22,6 м?, загальною площею 48,6 м? та вартістю 201 522 грн; сарай вартістю 49209 грн; зливову яму вартістю 13 991 грн; всього приміщень загальною вартістю 264 722 грн, що становить 49/100 частин домоволодіння та на 3 581,50 грн менше ідеальної частки; ОСОБА_2 виділено в житлову будинку: приміщення 1 площею 12,5 м?, приміщення 1а площею 3,6 м?, приміщення 2 площею 14,1 м?, приміщення 3 площею 12,2 м?, приміщення 4 площею 5,3 м?, загальною площею 47,7 м? вартістю 197 791 грн; вбиральню вартістю 14 204 грн, гараж вартістю 59 890 грн; всього приміщень загальною вартістю 271 885 грн, що становить 51/100 частин домоволодіння, що на 3 581,5 грн більше ідеальної частки; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,04905 га відповідно до схеми розподілу земельної ділянки (додаток до експертизи № 3) за варіантом поділу № 2, викладеного у висновку експерта № 10/2017; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальних часток внаслідок розподілу вказаного нерухомого майна в розмірі 3 581,50 грн; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частині автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року виробництва; в задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року постанову Херсонського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вирішив справу по суті поза межами позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, поділивши майно у спосіб, який не просили сторони. Вказує, що суд неправильно визначив розмір компенсації за перевищення частки, не врахувавши вартість земельної ділянки.

Заперечуючи апеляційної скарги ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу, посилається на безпідставність та необґрунтованість її доводів, вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі.

ОСОБА_2 , апеляційну скаргу не визнала, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи з 21 березня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 липня 2015 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 5635689 від 3 липня 2013 року) ОСОБА_2 , у порядку приватизації, набула право власності на земельну ділянку, площею 0,0302 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0249, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 5740247 від 5 липня 2013 року) ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 31 липня 2013 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., реєстровий № 312, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку, площею 0,0981 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0263, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 5740247) від 31 липня 2013 року.

Згідно висновку про забудову земельної ділянки від 29 березня 2014 року, виданого відділом містобудування та архітектури Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, та будівельного паспорту від 08 квітня 2014 року ОСОБА_1 є забудовником житлового будинку на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . На момент розгляду справи судами готовність указаного об`єкта нерухомого майна складає 53 %.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 набула права власності на автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На земельній ділянці розташований за адресою: АДРЕСА_1 , сторонами, в період перебування у шлюбі, самочинно збудований гараж. Вказана обставина визнана сторонами під час розгляду справи.

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 48/2016 від 07 листопада 2016 року ринкова вартість домобудівлі, розташованої на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на дату складання висновку становить 1 327 928.00грн; вартість будівельних матеріалів, витрачених на будівництво незавершеної будівництвом господарчої будівлі - гаражу, розташованої на цій самій земельній ділянці, становить 18 618.00грн.; ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на дату складання висновку становить 446 790.00грн.; ринкова вартість земельної ділянки, площею 0.0981гп по АДРЕСА_1 становить 202 086.00грн.

Відповідно до висновку про вартість майна від 28 квітня 2018 року ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату оцінки без урахування ПДВ складає 122 404.00грн.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Отже встановивши, що автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; будівельні матеріали для будівництва самочинного гаражу на цій же земельній ділянці, земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та недобудований житловий будинок за цією ж адресою набуті подружжям в період шлюбу, джерелом його набуття були їх спільні сумісні кошти та спільна праця, що визнано сторонами під час розгляду справи та підтверджується матеріалами справи, а будь-яких доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та можливість поділу вказаного майна між сторонами, виходячи з рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в натурі по 1/2 частці спірного майна.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що земельна ділянка площею 0.0302га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 також є спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи вказана вище земельна ділянка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 370399 передана ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Чорнобаївської сільської ради від 12 жовтня 2010 року № 576 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто набута нею внаслідок безоплатної приватизації.

Відповідно до статті 61 СК України в редакції, чинній станом на 12 жовтня 2010 року, не належать до об`єктів права спільної сумісної власності приватизовані одним із подружжя земельні ділянки.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною 5 такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» N 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року.

Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до Сімейного кодексу України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Таких висновків по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі N 1311/832/12 (провадження N 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі N753/6139/14-ц (провадження N 61-27342св18), від 12 червня 2019 року в справі N409/1959/15-ц (провадження N 61-14257св18), від 12 серпня 2020 року в справі №626/4/17 (провадження N 61-29004св18).

Оскільки рішенням Чорнобаївської сільської ради земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 12 жовтня 2010 року, тобто набута нею до набрання чинності Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», колегія суддів вважає, що вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , тобто не підлягає поділу, як суб`єкт права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що «поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі».

З огляду на наведене поділу між сторонами підлягає майно: житловий будинок, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 вартістю 1 327 928.00грн; вартість будівельних матеріалів, витрачених на будівництво незавершеної будівництвом господарчої будівлі - гаражу, розташованої на цій самій земельній ділянці на суму 18 618.00грн.; незавершений будівництвом житловий будинок, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , вартістю 446 790.00грн.; земельна ділянка, площею 0.0981га по АДРЕСА_1 вартістю 202 086.00грн.; автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 122 494.00грн., всього майно на суму 2 117 921.00грн.

При цьому колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для не включення до вартості майна, що підлягає поділу між сторонами, вартості земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з підстав відсутності оцінки вартості земельної ділянки по АДРЕСА_1 , є помилковим, оскільки поділу підлягає все майно подружжя, із визначенням його вартості, а не окрема його частина.

Крім того, як зазначалось вище, земельна ділянка розташована АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому її вартість не має значення для визначення розміру часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно.

Отже, відповідно до вимог частини 1 статті 70 СК України, кожному з співвласників має бути виділено майно на суму 1 058 960.50грн., що становить 1/2 від загальної вартості спільного сумісного майна подружжя.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Обираючи спосіб поділу спільного сумісного майна між сторонами шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на домобудівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 права власності на незавершену будівництвом домобудівлю (будівельною готовністю готовності - 53%), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою та автомобіль «Chevrolet Lacetti» суд першої інстанції враховував позицію відповідачки за первісним позовом, перебування на її утриманні двох дітей: неповнолітнього сина та сина з інвалідністю, а також позицію позивача за первісним позовом, який не висловився, щодо неможливості сплати ним грошової компенсації та заперечував, щодо передачі йому у власність транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з обраним судом способом поділу майна подружжя з огляду на таке.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок».

Висновком додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 48/2016 від 07 листопада 2016 року запропоновано один варіант поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за яким серед приміщень, що виділяються другому співвласнику, відсутні житлові кімнати, а серед приміщень, що виділяються першому співвласнику, відсутнє приміщення кухні та можливість доступу до приміщень другого (мансардного) поверху з вулиці. Вказані приміщення необхідно облаштувати при реалізації поділу за цим варіантом шляхом перепланування в межах виділених приміщень. Для організації двох окремих житлових квартир після прийняття рішення про поділ за цим варіантом необхідно розробити проект реконструкції будинку з одноквартирного в двоквартирний, яким слід передбачити організацію житлових приміщень на першому поверсі (для другого співвласника) та кухні й зовнішніх сходів на мансардний поверх (для першого співвласника). Експертом вказано, що інженерні мережі розташовані на першому поверсі в приміщеннях, які виділяються другому співвласнику. Сумарна компенсація першому співвласнику з боку другого співвласника за відхилення від часток та за інженерні мережі складає 121 613 грн.

Оскільки матеріали справи не містять відомостей про наявність технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, а саме чи не суперечитиме переобладнання житлового будинку будівельно-технічним нормам, апеляційним судом під час розгляду справи сторонам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 роз`яснено право заявити клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування питання щодо наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири з дотриманням будівельно-технічних норм та правил, а також право надати суду документи на виконання робіт, що потребують втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування будинку та відповідні висновки, а саме технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам пропонованим до будинків і приміщень, і правилами пожежної безпеки, а також інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання, які повинні бути надані до ухвалення судом рішення. Також сторонам роз`яснені наслідки не здійснення ними вказаних процесуальних дій, що підтверджується технічним записом судового засідання.

В судовому засіданні, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , посилаючись на неприязні стосунки, які склалися між ними, зазначили, що здійснювати реконструкцію будинку у двоквартирний будинок та в подальшому користуватися реконструйованим будинком жодна з сторін не бажає. У зв`язку із чим, сторони у справі клопотати про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування питання щодо наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири з дотриманням будівельно-технічних норм та правил, а також отримувати та надавати суду документи на виконання робіт, що потребують втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування будинку відмовились.

Виходячи із змісту статей 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України, виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Здійснення перепланування можливе лише за умови дотримання вимог статті 152 ЖК Української РСР, отримання відповідного дозволу, що дає право на виконання таких робіт.

Враховуючи наведене, а також позицію сторін, висловлену під час апеляційного перегляду справи колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про реальний поділ будинку АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають у зв`язку з неможливістю з`ясування наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності з дотриманням будівельно-технічних норм та правил.

У частині другій статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом незавершеного будівництва зі ступенем готовності 53 %.

За висновком додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 10/2017 від 22 лютого 2017 року, незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 має стіни, перекриття та 78% покрівлі, сформовано об`ємно-планувальні рішення шляхом зведення перегородок, а тому поділ будинку є технічно можливим.

Новостворене нерухоме майно набуває правового режиму житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію, такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Оскільки матеріали справи, у тому числі і висновки експертизи, не містять відомостей щодо можливості визначення окремих частин у житловому будинку, ступінь готовності якого складає 53%, що підлягають виділу, а також щодо наявності технічної можливості довести до кінця будівництво домоволодіння сторонами, апеляційним судом під час розгляду справи сторонам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , роз`яснено право заявити клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи для з`ясування питання щодо наявності можливості визначення окремих частин у житловому будинку, ступінь готовності якого складає 53%, що підлягають виділу та щодо наявності технічної можливості довести до кінця будівництво домоволодіння сторонами. При цьому сторонам роз`яснені наслідки не здійснення ними вказаних процесуальних дій, що підтверджується технічним записом судового засідання.

Сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в судовому засіданні клопотати про призначення такої експертизи відмовилися, зазначивши, що з огляду на стосунки, що склалися між ними, довести до кінця будівництво виділеної кожному частки неможливо.

Враховуючи наведене, а також позицію сторін, висловлену під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про реальний поділ житлового будинку, ступінь готовності якого складає 53%, АДРЕСА_2 задоволенню не підлягає у зв`язку з неможливістю з`ясування можливості визначення окремих частин у вказаному житловому будинку, що підлягають виділу та технічної можливості довести до кінця будівництво домоволодіння співвласниками.

Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом поділу шляхом визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за одним співвласником, ОСОБА_1 , а на житловий будинок (зі ступенем готовності 53%) АДРЕСА_2 за іншим співвласником, ОСОБА_2 , зі сплатою йому грошової компенсації за перевищення частки, із врахуванням вартості іншого спільного сумісного майна подружжя.

Як зазначалось вище, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У частині першій, четвертій статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».

При цьому апеляційний суд враховує, що перехід права власності на об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею), та вважає, що оскільки на земельній ділянці, одержаної ОСОБА_2 в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу майна подружжя та виділу цього будинку іншому співвласнику, ОСОБА_1 , який не мав права власності на земельну ділянку, до останнього переходить це право у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, відповідно право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку припиняється.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю сторін.

Оскільки на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок (зі ступенем готовності 53%), що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу майна подружжя та виділу цього будинку в цілому одному із співвласників, ОСОБА_2 , до останньої переходить право власності на всю земельну ділянку і, відповідно, припиняється право власності іншого співвласника, ОСОБА_1 , на земельну ділянку.

Враховуючи, що автомобіль Chevrolet Lacetti реєстраційний номер НОМЕР_1 після припинення сторонами шлюбних відносин знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , що визнано сторонами під час розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення автомобіля у власності ОСОБА_2 , з врахуванням його вартості при визначені грошової компенсації за перевищення частки.

Разом з тим визнаючи за сторонами право власності на1/2 частину будівельних матеріалів, витрачених на будівництво незавершеного будівництва господарчої будівлі-гаражу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції жодним чином не мотивував вказаний висновок, та не врахував, що вказане будівництво здійснено на земельній ділянці виділеної судом у власність одного з співвласників.

Зважаючи на те, що незавершена будівництвом господарча будівля-гараж зведена сторонами на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку в цілому перейшло до ОСОБА_1 , колегія суддів вважає за доцільне визнати саме за останнім і право власності на будівельні матеріали витрачені на його будівництво.

Також колегія суддів не може погодитися з визначеним судом розміром грошової компенсації.

Як зазначалось вище загальна вартість спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу становить 2 117 921.00грн. Отже, кожному з співвласників має бути виділено майно на суму 1 058 960.50грн., що становить 1/2 від загальної вартості спільного сумісного майна подружжя.

ОСОБА_1 виділяється майно на загальну суму 1 346 546.00грн., а ОСОБА_2 - майно на суму 771 375.00грн. Отже грошова компенсація за перевищення частки має становити 278 585.50грн (1 058 960.50 - 771 375.00 = 278 585.50).

Доводи апеляційної скарги про те, що вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд має виходити лише з вказаних сторонами варіантів поділу майна колегія суддів не приймає.

Так за змістом статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір вирішується судом. Тобто у разі звернення подружжя до суду, порядок поділу майна вже визначається судом. У такому випадку не буде мати місце вихід за межі позовних вимог, оскільки предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача - поділ спільного майна подружжя, а не порядок та спосіб поділу вказаного майна.

Колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом поділу майна враховуючи, перебування на утриманні ОСОБА_2 двох дітей: неповнолітнього сина та сина з інвалідністю, у зв`язку із чим вона не спроможна виплатити грошову компенсацію іншому співвласнику, у разі виділення їй у власність майна що перевищує належну їй частку у майні, користування нею тривалий час автомобілем, а також погодження ОСОБА_2 отримати грошову компенсацію за перевищення частки.

Також колегія суддів врахує, що ОСОБА_1 категорично заперечував проти передачі йому автомобіля, та протягом розгляду справи не надав будь-яких відомостей які б свідчили про його неспроможність виплатити грошову компенсацію за перевищення частки, а також, що визначений апеляційним судом розмір грошової компенсації є для нього надмірним тягарем.

Запропонований ОСОБА_1 спосіб поділу майна шляхом визнання за кожним з подружжя право власності на 1/2 частку спірного майна колегія суддів не приймає, оскільки такий спосіб не вирішує спір між сторонами щодо можливості користування та розпорядження майном, крім того судом встановлено, що спірне майно може бути поділено в натурі зі сплатою грошової компенсації за перевищення частки, а тому підстави для визнання за сторонами права на частку в праві спільної власності без поділу майна в натурі колегія суддів вважає є недоцільним.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 5 156.00грн., та з ОСОБА_2 - 2 037.00грн. суд першої інстанції не мотивував своє рішення в цій частині.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись з позовом до суд сплатив судовий збір у розмірі 3 654.00грн., а ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 3654.00грн. Розмір судового збору сплаченого сторонами під час розгляду справи відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір» в редакції на час звернення сторін з позовами до суду. Отже підстави для стягнення з сторін судового збору дохід держави за наслідками розгляду даної справи у суду були відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до вимог частини першої статті 376 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці вартості майна слід змінити, зменшивши суму стягнення з 758 644.00 грн. до 287 585. 50коп.; в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частці будівельних матеріалів, витрачених на будівництво незавершеного будівництва господарчої будівлі - гаражу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на ці будівельні матеріали; в частині стягнення на користь держави судового збору з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 скасувати.

В решті рішення постановлено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до статті 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір при подачі апеляційної скарги - 5481.00грн., при подачі касаційної скарги - 14616.00грн.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначені ставки судового збору за подання апеляційної скарги - 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, за подання касаційної скарги - 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Виходячи з ціни як первісного так і зустрічного позовів (1/2 вартості спільного сумісного майна - 1 058 960.50грн) ставка судового збору відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на час звернення до суду, має становить 3654.00грн.

Отже за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 мав сплатити 5481.00грн. (150% * 3654), за подання касаційної скарги 7308.00грн (200%*3654).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами апеляційний суд приймає за основу суми судового збору які мала сплатити сторона при поданні апеляційної та касаційної скарги.

Повернення сплаченої суми судового збору внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом, здійснюється відповідно вимог статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги, вимоги закону щодо покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 6394.50грн.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, п.1 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці вартості майна змінити зменшивши суму стягнення з 758 644 (сімсот п`ятдесят вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн. до 287585 (двісті вісімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 50коп.

Це ж рішення суду:

- в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали, витрачені на будівництво незавершеного будівництва господарчої будівлі - гаражу, по АДРЕСА_1 , на суму 9 309 (дев`ять тисяч триста дев`ять) грн. за кожним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, витрачені на будівництво незавершеного будівництва господарчої будівлі - гаражу, розташованого по АДРЕСА_1 на суму 18619 (вісімнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн.

- в частині стягнення на користь держави судового збору з ОСОБА_1 в розмірі 5 156,00 грн. та з ОСОБА_2 - 2 037,00 грн. скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 6394.50грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2021 року

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

Г.В. Семиженко