Єдиний унікальний номер 341/1389/13-ц
Номер провадження 4-с/341/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в особі головуючого судді Гаполяка Т. В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання такого зняти арешт з майна накладеного в межах виконавчого провадження з виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухваленого у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, та просить суд:

- зобов`язати Галицький районний відділ ДВС зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить їй, ОСОБА_1 , накладений державним виконавцем;

- зобов`язати Галицький районний відділ ДВС винести постанову про закриття виконавчого провадження.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2013 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено. На виконання рішенням видано виконавчий лист, який скеровано до виконання.

18 лютого 2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржників у строк до семи днів сплатити заборгованість за договором кредиту відповідно до виконавчого листа. Оскільки кошти не були сплачені, державний виконавець наклав арешт на майно, про що було складено акт опису й арешту майна.

У 2018 році між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір № 667/К купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до цього Договору право грошової вимоги за кредитним договором від 31 січня 2007 року № 0, який був укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також права іпотекодержателя за договором іпотеки, який був посвідчений 01 лютого 2007 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу за реєстровим № 207, перейшло до ТОВ «Довіра та Гарантія».

Вважає бездіяльність державного виконавця по не зняттю арешту з майна неправомірною, оскільки ТОВ «Довіра та Гарантія» на адресу виконавчої служби скерувала письмову заяву про повернення виконавчого документу стягувачу.

Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, однак не знято арешту з майна.

У судове засідання, яке було призначене на 16 вересня 2021 року скаржниця та її представник, бувши належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги, не з`явились. Жодних заяв щодо подальшого руху справи не скерували.

Державний виконавець у судове засідання 16 вересня 2021 року не з`явився. Начальником Галицького відділу ДВС в Івано-Франківському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Шеленком В.І. на адресу суду скеровано відзив на скаргу ОСОБА_1 . Заперечуючи скаргу, ОСОБА_3 покликається на те, що на виконанні у ДВС перебувало виконавче провадження з виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У виконавчому провадженні винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

В межах виконавчого провадженням здійснювались виконавчі дії, зокрема, накладено арешт на майно скаржниці.

30 квітня 2014 року державним виконавцем було описано майно боржника.

07 вересня 2020 року виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його заяви, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Стягнення виконавчого збору виведено в окреме провадження у спосіб винесення постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 244 076, 96 грн. Вважає дії виконавця правомірними, а оскаржувану постанову про арешт майна такою, що винесена в межах повноважень.

Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Правник О. П. на адресу суду скерував пояснення на вищевказану скаргу якими підтвердив, що станом на 26 липня 2018 року заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» становила 12 225 566,41 грн. Водночас боржником та представником стягувача було погоджено порядок погашення заборгованості за кредитним договором. ОСОБА_1 надала згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимоги стягувача задоволено в повному обсязі. Жодних претензій до ОСОБА_1 щодо виконання умов кредитного договору немає. 28 січня 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на адресу виконавчої служби надіслала заяву про повернення виконавчого документу.

Дослідивши матеріали справи та зміст скарги, надавши правову оцінку наявним письмовим доказам, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За приписами частини першої, другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги.

Суд установив, що 18 листопада 2013 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист у справі № 341/1389/13 від 15 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором на користь АТ «Дельта Банк».

На виконання цього виконавчого листа 18 лютого 2014 року державним виконавцем відкрите виконавче провадження ВП № 41121484 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа (а. с. 16) та встановлено боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до семи днів.

У встановлений для добровільного виконання строк рішення суду боржником виконане не було, а відтак виконавець зобов`язаний був розпочати його примусове виконання.

Відповідно до наявної копії акта опису й арешту майна (а. с. 17) від 30 квітня 2014 року ВП № 41121484, державним виконавцем Легіним А. І. описано і накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належать боржнику.

Відповідно до наявної у матеріалах скарги письмової заяви ОСОБА_1 (а. с. 15), у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 30 серпня 2018 року, заборгованість перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» складає 12 225 566,41 грн. Вказане товариство мало намір реалізувати своє право на звернення стягнення про задоволення вимог іпотекодержателя. Претензій з цього приводу, законності процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у ОСОБА_1 небуло. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом та зареєстрована в реєстрі.

Зважаючи на письмову заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про повернення виконавчого документу від 22 січня 2020 року, державним виконавцем 07 вересня 2020 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі цієї заяви, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

09 вересня 2020 року виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 244 076,96 грн.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність оскаржуваної постанови суд керується відповідними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» чинній на час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частин 1, 3 статті 40 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 Закону - якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа і нестягнення виконавчого збору, відсутні підстави для зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника.

У частині першій і третій статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З матеріалів скарги вбачається, що на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, боржником ОСОБА_1 не було сплачено виконавчий збір у розмірі 244 076,96 грн.

Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв правомірно, в межах своїх повноважень відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76, 247, 447-453 ЦПК України, ст. 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження», суд

п о с т а н о в и в:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, з вимогами:

- зобов`язати Галицький районний відділ ДВС зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить їй, ОСОБА_1 , накладений державним виконавцем в межах виконавчого провадження з виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухваленого 15 жовтня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- зобов`язати Галицький районний відділ ДВС винести постанову про закриття виконавчого провадження,

- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення, через Галицький районний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Повна ухвала складена 16 вересня 2021 року.

Суддя:Т. В. Гаполяк