РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Омельченко Ю. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача 1 ОСОБА_3 ,

представника відповідача 1 ОСОБА_4 ,

відповідача 2 ОСОБА_1 ,

представника відповідача 2 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення від спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення від спадкування, в якому просить усунути від спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_6 після смерті якої відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом є її діти, тобто він та відповідачі. Позивач зазначає, що їхня мати ОСОБА_6 багато років тяжко хворіла та потребувала постійного стороннього догляду, вона була частково паралізована, не підіймалася з ліжка не могла самостійно їсти, в силу хвороби та похилого віку перебувала у безпорадному стані. З квітня 2014 року він постійно проживав із матір`ю та разом з дружиною доглядав за нею, купував ліки, привозив лікарів, слідкував за її гігієною, тощо.

Посилається на те, що у 2017 році ОСОБА_6 видала йому дві довіреності, що дали йому право повністю розпоряджатися її майном та діяти від її імені, інші діти в довіреності не вказані, що підтверджує, що за життя ОСОБА_6 спілкувалася тільки з ним. Відповідач ОСОБА_3 з 2015 року заходила до матері на 20-25 хвилин, декілька разів, а з середини 2017 року не заходила взагалі, та повідомила його про те, що доглядати за матір`ю відмовляється. ОСОБА_1 від догляду відмовився відразу, останнього разу заходив відвідати її у 2014-2015 році, хоча проживає із нею в одному домоволодінні тільки із окремим виходом. Від пропозиції сплачувати за ліки відповідачі також відмовилися. Після смерті матері позивач звернувся до відповідачів із пропозицією сплатити частину за похорон та допомогти з похованням, але отримав відмову. Таким чином, відповідачі без поважних причин ухилялися від догляду за померлою, а тому мають усунуті від права на спадкування після смерті своєї матері.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2019 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі зв правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

03 лютого 2020 року до суду подано відзив ОСОБА_3 (відповідач 1), в якому остання заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що зазначені позивачем у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Так, будинок за адресою: АДРЕСА_1 поділений на три частини, в одній з яких проживала вона разом із сім`єю, в другій - ОСОБА_7 із сім`єю, в третій - до 2014 року мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_8 . Зазначає, що померла мати ОСОБА_6 перший інсульт перенесла у 2009 році та перебувала на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 4 по вулиці Солом`янській, 17 у м. Києві. Після перенесеного інсульту мати могла ще самостійно рухатися, розмовляла, але мова була не чіткою. У 2010 році з матір`ю стався другий інсульт, після якого права сторона була паралізована і вона майже не розмовляла. Весь цей час ОСОБА_3 допомагала батькові піклуватися про матір, позивач же проживав в той час в Деснянському районі міста Києва у квартирі своєї дружини. У квітні 2014 року помер батько і позивач переїхав проживати до матері.

Відповідач 1 зазначає, що стосунки між нею та позивачем були напруженими, однак, оскільки мати потребувала догляду та допомоги, вони досягли усної домовленості про те, що доглядати за матір`ю будуть шляхом помісячного чергування. З 2017 року позивач став чинити перешкоди їй та її брату ОСОБА_9 у відвідуванні матері, перестав пускати їх у дім, а згодом змінив замки. До того часу вона з ОСОБА_9 мали власні ключі та за будь-якої нагоди відвідували матір, але зазвичай у той час, коли позивача не було вдома, оскільки він був категорично проти. При цьому, позивач категорично відмовлявся від грошей на лікування матері, оскільки отримував та розпоряджався її пенсією самостійно, також позивач відмовлявся від розподілу витрат на поховання матері. Оскільки між позивачем та відповідачами склались неприязні стосунки, то поминальні обіди були влаштовані окремо.

05 лютого 2020 року до суду подано відзив ОСОБА_10 (відповідач 2), в якому останній заперечує проти задоволення позову з огляду на наступне. Їхня мати була тяжко хвора, вона перенесла два інсульти, внаслідок чого вона втратила мовлення, розсудок та з 2012 року була прикута до ліжка. Вона не могла себе самостійно обслуговувати, тому постійно потребувала стороннього догляду. До ІНФОРМАЦІЯ_2 біля матері постійно був їхній батько ОСОБА_8 , який раптово помер. Відповідач 2 зазначає, що він із сестрою допомагали батькові обслуговувати матір, так як жили в одному будинку, який поділений на три частини. Позивач на той час мешкав у квартирі своєї дружини в Деснянському районі м. Києва. Після смерті батька позивач переїхав проживати до матері. З часом позивач став влаштовувати безпідставні сварки з відповідачами, що заважало доглядати хвору матір. 3 червня 2016 року став чинити перешкоди у догляді за матір`ю, перестав пускати до материного помешкання. Однак, коли позивач знаходився на роботі, він своїм ключем відмикав двері, заходив до матері і надавав їй необхідну допомогу. У 2017 році позивач змінив замок у вхідних дверях та перестав допускати до матері як його так і скстру Красноок.

13 лютого 2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив ОСОБА_3 , в якій зазначено, що відповідач 1 не надала доказів того, що вона привозила лікаря до матері, цікавилася її хворобою. Зазначила, що позивач самостійно ніс витрати по догляду за матір`ю, лікування та інші витрати при її житті.

13 лютого 2020 року ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

10 вересня 2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив ОСОБА_10 , в якій заперечує аргументи та доводи, викладені у відзиві, оскільки позивач працює позмінно, він півдня перебуває вдома. Тому твердження відповідача 2 про те, що позивач доглядав матір тільки вночі не відповідає дійсності, догляд здійснювався відповідно до потреб хворої. Також зазначає, що відповідач за чотири роки не здійснив жодних дій для надання матері допомоги.

Розпорядженням Виконуючого обов`язки керівника апарату Петухової А. О. від 03 лютого 2021 року № 52 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/28091/19, провадження № 2/760/946/21, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В. С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.

На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року вказану справу було прийнято до провадження головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до судового розгляду.

Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень та розписок, які містять в матеріалах справи, учасники справи отримали копії ухвал про прийняття справи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач 1 та її представник в судовому засіданні заперечуали проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та просили відмовити в задоволені позову.

Відповідач 2 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та просили відмовити в задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження ( а. с. 8).

Також встановлено, що у померлої ОСОБА_6 , окрім позивача є ще двоє дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) від 16 травня 2014 року (а.с. 38), свідоцтвом про укладення шлюбу від 27 червня 1986 року (а. с. 186), свідоцтвом про укладення шлюбу від 21 липня 1990 року, (а.с. 186);

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) від 29 березня 2017 року (а.с. 51).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 6).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

З матеріалів спадкової справи № 605/2019 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_11 27 липня 2019 року звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а. с. 180).

З аналогічними заявами звернулись ОСОБА_3 - 31 липня 2019 року (а. с. 181) та ОСОБА_7 (а. с. 189).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, заповіт померлою ОСОБА_6 не складався. Позивач та відповідачі є її дітьми, які одержали право на спадкування за законом у першу чергу. Своїм право на прийняття спадщини скористалися про що подали відповідні заяви до нотаріуса.

Судом установлено, що відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 15329 підтверджується перебування ОСОБА_6 у стаціонарі з 30 грудня 2006 року по 13 січня 2007 року з діагнозом ішемічний інсульт (а. с. 66).

Крім того, з виписки міської клінічної лікарні № 10 з історії хвороби амбулаторного, стаціонарного хворого від 04 жовтня 2011 року вбачається, що ОСОБА_6 було встановлено діагноз гострий холецистит та 30 вересня 2011 року проведено операцію (а. с. 67).

З довідки до акту огляду МСЕК від 29 квітня 2013 року серії 10 ААА вбачається, що ОСОБА_6 потребувала постійного стороннього догляду (а. с. 12).

Крім того, допитані судом в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , вказували суду на наступні обставини.

А саме, свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що знає всю сім`ю, після смерті батька доглядом за матір`ю в основному займався ОСОБА_18 , ОСОБА_19 відмовилась від догляду за матір`ю, з 2014 року пішла з будинку, оскільки хотіла займатися власним життям, ОСОБА_9 після смерті батька заходив до матері, запитував як її самопочуття, однак участі у догляді не приймав. Зазначила, що померла була доглянута. Також вказала, що у ОСОБА_19 з матір`ю були складні стосунки, а у ОСОБА_9 були нормальні стосунки.

Свідок ОСОБА_20 зазначив, що за матір`ю доглядав ОСОБА_18 , який до смерті батька приїжджав кожний вечір, а після смерті переїхав до матері. ОСОБА_9 приходив у нетверезому стані та провокував конфлікти. ОСОБА_19 після смерті батька виїхала з будинку, оскільки між нею та позивачем відбувся конфлікт.

Свідок ОСОБА_15 вказував, що він є сином ОСОБА_3 (відповідач 1), до 2005 року спілкувався з позивачем. Зазначив, що після смерті діда він приїжджав до баби, однак потрапити міг тільки з матір`ю, оскільки будинок був закритий та доступу не було, при цьому до смерті діда доступ до будинку був вільний. Дядько не просив про допомогу і не скаржився, що вона не доглядає за бабусею.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що є чоловіком ОСОБА_3 , допомагав дружині доглядати її матір як до смерті її батька, так і після його смерті. Після смерті батька ОСОБА_18 відрізав їх частину будинку від тепла, тому змушені були переїхати. До 2018 року, поки позивач не змінив замки він з дружиною зранку та ввечері ходив до хворої матері, а в обід ОСОБА_19 ходила сама. Мати була доглянута.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що є сусідом ОСОБА_3 і йому відомо, що у сторін складні взаємовідносини. Зазначив, що ОСОБА_19 разом з чоловік навідували матір, носили їй їсти та доглядали за нею.

Свідок ОСОБА_17 зазначив, що перебуває у дружніх стосунках з відповідачами, з позивачем не спілкувався. Пояснив, що до смерті батька за матір`ю доглядали ОСОБА_19 та ОСОБА_9 , а після смерті батька переїхав ОСОБА_18 і між сторонами погіршились взаємовідносини.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 26 квітня 2021 року у справі № 569/12523/16-ц.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 209/4512/14-ц).

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи та показами свідків підтверджується, що ОСОБА_6 тривалий час тяжко хворіла, неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні, де були зроблені оперативні втручання, мала ішемічну хворобу серця, у післяопераційний період потребувала медичного забезпечення та фізичної допомоги сторонньої людини, отже перебувала у безпорадному стані.

Під час розгляду справи встановлено, що після смерті батька у 2014 році між сторонами виник конфлікт, пов`язаний з доглядом за матір`ю, яка тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. Відносини між сторонами погіршувалися, у зв`язку з чим позивач у 2017 році змінив замки в будинку, що не заперечувалося останнім.

В той же час перебування ОСОБА_6 у бзпорадному стані не свідчить про ухилення відповідачів від надання допомоги ОСОБА_6 , а також винної поведінки відповідачів (зокрема, відмови від надання допомоги матері), потребу спадкодавця у допомозі саме відповідачів.

Показання свідків з боку позивача не доводять свідомого ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю, потребу останньої у такій допомозі саме від відповідачів, недостатність допомоги з боку позивача.

Факт організації поховання ОСОБА_6 та понесення позивачем всіх витрат на поховання не є підставою для усунення відповідачів від права на спадкування та може бути підставою для відшкодування витрат, які були понесені одним із спадкоємців на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця в силу статті 1232 ЦК України.

Таким чином, встановивши, що відповідачі не вчиняли умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача та залишення їх без задоволення.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

З огляду на викладене, керуючись статтями 1217, 1220, 1222, 1223, 1224, 1261 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 15, 141, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 280, 284, 289, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_10 про усунення від спадкування залишити без задоволення.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач 1 - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач 2 - ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна