Справа № 487/4762/21
Провадження № 2/487/2294/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

20 грудня 2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Драчинської О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в якій просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає з грудня 2018 року. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач оплачує самостійно, тому змушений звернутись до суду.

Ухвалою від 19 липня 2021 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

19 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, надав пояснення аналогічні змісту позову, додатково пояснив, що відповідач є його колишньою дружиною і у 2016 році зібрала речі і пішла від нього. З цього часу у квартирі не проживає. Просив позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена, причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала.

У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування Ѕ частки квартири від 05 грудня 2008 року, посвідченого нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.12.2008, Свідоцтва про право власності від 20 листопада 1995 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового Фонду.

Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.06.2018, яке набрало законної сили 17.07.2018, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Згідно з актом про не проживання від 09.07.2021 року, складеного ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 не проживає з зими 2018 року.

Факт не проживання ОСОБА_3 в кв. АДРЕСА_2 також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, що ОСОБА_3 є колишньою дружиною позивача і не проживає з ним у квартирі з 2016 року.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, остання більше одного року не проживає та не користуються квартирою АДРЕСА_2 , суд вважає, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76-80, 89, 259, 263-265, 282, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року.

Суддя: З.М.Сухаревич