Провадження № 2/127/2280/21
20 вересня 2021 рокум. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі
головуючого судді Іщук Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2021 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Відповідач, отримавши вказану ухвалу з матеріалами позовної заяви 23 червня 2021 року, у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2021 року було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та зобов`язано ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надати суду копію листа ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай» №51-12 від 05 червня 2020 року з повідомленням про прийняте рішення про виплату сум відшкодування, а також інформацію щодо кола осіб, які перебували на утриманні або мали на день смерті ОСОБА_5 право на одержання від нього утримання, а також витребувано у ТДВ «Страхова компанія Ю.Ес.Ай» копію прийнятого рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій та докази перерахування коштів.
У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Вказувала, що інших осіб, які перебували на утриманні не має та до страхової компанії про виплату страхового відшкодування ніхто інший не звертався, лист від 05 червня 2020 року не має змоги надати, оскільки він втрачений, але його зміст викладений в листі НБУ. Відмічала, що розрахунок пені проведений з урахуванням строку позовної давності. Крім того зазначала про перерахунок її 08 грудня 2020 року в рахунок страхового відшкодування суми 150,00 грн.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом установлено, що 16 жовтня 2018 року о 06.40 год на 68 км+550м автомобільної дороги Київ-Ковель в Бородянському районі Київської області в напрямку Києва сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Touran», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля «Scania», д.н. НОМЕР_2 , з н/п «Wielton», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , в результаті якої загинув, зокрема пасажир автомобіля «Volkswagen Touran», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 - батько ОСОБА_2 .
Кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, закрите у зв`язку зі смертю підозрюваного.
Цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_3 на момент пригоди було застраховано в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.АЙ.» за полісом № АМ 004450041.
Листом від 05 червня 2020 року та від 08 грудня 2020 року страховик повідомив про прийняте рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їх вини.
За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.
Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.
Згідно зі статтею 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.
Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
За змістом пункту 36.3 статті 36 Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
В результаті ДТП, яке сталася 16 жовтня 2018 року, загинув пасажир транспортного засобу ОСОБА_5 , а тому його донька ОСОБА_2 , в інтересах якої поданий позов, має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди як донька загиблого.
Наявність інших осіб та їх звернення за виплатою страхового відшкодування судом не встановлено, доказів щодо цієї обставини матеріали справи не містять.
Відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір страхового відшкодування утриманням одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розміру встановленому законом на день настання страхового випадку.
В даному випадку такий розмір становитиме 134 028,00 грн, де 3723,00 грн - розмір мінімальної заробітної плати на день ДТП.
Відповідно до пункту 27.3 статті 27 цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям, загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмір,встановлених законодавством на день настання страхового випадку.
В даному випадку такий розмір становитиме 44 676,00 грн.
А отже донька загиблого має право на відшкодування в цілому 178704 грн.
Тобто виплата проведена в половинному розмірі, на що також звернуто увагу НБУ при розгляді скарги ОСОБА_1 .
При цьому слід звернути увагу, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншій особі (пасажиру), а тому на підставі частини другої статті 1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини та в солідарному порядку з огляду на положення частини першої статті 1190 ЦК України. У такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо. Тобто в силу положень частини першої статті 543 ЦК України особа має право вимагати виконання обов`язку повністю як від усіх боржників разом, так і від відповідача окремо.
Щодо стягнення витрат на поховання, то слід відмітити, що відповідно до пункту 27.4 статті 27 страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Тобто за змістом цієї статті відшкодування витрат здійснюється особі, яка здійснила витрати на поховання. Позов поданий в інтересах неповнолітньої доньки. Доказів про те, що такі витрати здійснила саме неповнолітня та вона є особою, яка здійснила поховання, матеріали справи не містять, а тому підстави для стягнення витрат на поховання на користь ОСОБА_2 відсутні та позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.
Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачем, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідний висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 1 червня 2016 року в справі № 6-927цс16, а також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року в справі №308/3162/15-ц.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
З огляду на вказані вище положення з відповідача підлягає стягненню 3% річних, а також інфляційні втрати, пов`язані з неповною виплатою страхового відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Щодо стягнення пені за період з 01.05.2020 по 20.04.2021, то суд враховує, що пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
При розрахунку враховані розмір облікової ставки НБУ, що діяв у вказаний період з 22 травня 2020 року по 11 червня 2020 року - 8%, з 12 червня 2020 року по 31 грудня 2020 року -6%, з 01 січня 2021 року по 04 березня 2021 року - 6%, з 05 березня 2021 року по 15 квітня 2021 -6,5%, з 16 квітня 2021 року по 20 квітня 2021 року -7,5 %.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, а позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати, що складаються з судового збору згідно положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1101,10 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 543, 625, 979, 1188, 1190, 1200, 1201 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 11, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_2 :
7585,14 грн (сім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 14 коп) - інфляційних втрат,
3034,32 грн (три тисячі тридцять чотири гривні 32 коп) - 3% річних,
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь держави 1101,10 грн судового збору.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», м. Київ, вул. Героїв Сталінграду, 4, корп. 6а, .

Повний текст рішення складений 24.09.2021.

Суддя: