Номер провадження 2/754/6646/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2001 року по 25.04.2014 року. У період перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: повнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 2000, 00 грн. щомісячно на кожну дитину. Останні роки відповідач не цікавиться дітьми, не виявляє бажання спілкуватися з ними, брати участь в їх вихованні. З метою розвитку здібностей та духовного і фізичного розвитку дітей позивачкою було укладено договір про участь у програмі «Профікемп», за що сплачено 8500, 00 грн., а також придбано путівку в інтелектуальний табір та здійснено оплату у розмірі 15000, 00 грн. Також за медичною рекомендацією лікарів позивачкою було придбано для сина спортивно-оздоровчі послуги на суму 7900, 00 грн., на лікування у стоматолога сина витрачено 760, 00 грн. Повнолітня дочка ОСОБА_4 у 2020 році вступила до приватного вищого навчального закладу - інституту «Українсько-Американський університет Конкордія» на денне відділення із терміном навчання до червня 2024 року. За навчання було сплачено грошові кошти у розмірі 51300, 00 грн. Також у зв`язку з хворобою дочка перебувала на лікуванні у клініці «Оберіг», за що було сплачено 26637, 75 грн. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 55048, 88 грн., а також стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 5000, 00 грн. щомісячно до закінчення навчання.

У судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що він сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі, встановленому судовим рішенням. Він не заперечував би надавати додатково матеріальну допомогу на утримання дітей, але позивачка забороняє йому зустрічатися та спілкуватися з дітьми, у зв`язку з чим він категорично заперечує проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2001 року по 25.04.2014 року включно.

У період шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Як встановлено при розгляді справи, позивачка на даний час працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 50000, 00 грн., що підтверджується відповідною довідкою.

Також судом було встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працює, пенсію не отримує, доходу не має. Але при цьому у судовому засіданні відповідач зазначив, що є приватним підприємцем, має власний стоматологічний кабінет, де надає медичні послуги, але не офіційно.

На даний час повнолітня ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 проживають разом з матір`ю, що підтверджується відповідними довідками.

Повнолітня ОСОБА_4 навчається на ІІ курсі денної форми навчання у приватному вищому навчальному закладі - інституті «Українсько-Американський університет Конкордія» на факультеті менеджменту та бізнесу на контрактній основі, що підтверджується Договором від 18.12.2020 року та довідкою. Строк навчання ОСОБА_4 становить до червня 2024 року.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов"язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв"язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як встановлено при розгляді справи, повнолітня ОСОБА_4 навчається на денній формі, потребує у зв"язку з цим матеріальної допомоги, відповідач допомогу на утримання дочки після досягнення нею повноліття не надає, а тому, враховуючи матеріальний стан сторін по справі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки, починаючи з 20.09.2021 року і до закінчення навчання - до 30.06.2024 року.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, той факт, що на утриманні позивачка та відповідача перебуває неповнолітній сина, відповідач офіційно не працює та не має доходу, а тому приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 2500, 00 грн. щомісячно. Такий розмір суд вважає обґрунтованим і достатнім, який зможе забезпечити потреби позивачки у додаткових коштах на утримання дитини, а також суттєво не вплине на майновий стан відповідача.

Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СКучасті в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №761/6933/17.

Позивачка у своїх позовних вимогах просить стягнути з відповідача додаткові витрати, а саме: витрати на участь сина в програмі всебічного розвитку «Профікемп» (загальна вартість 8500, 00 грн.), витрати на придбання путівки в інтелектуальний табір для сина (загальна вартість 15000, 00 грн.), витрати на укладення Договору у спортивному клубі для сина (загальна вартість 7900, 00 грн.), витрати на стоматолога для сина (загальна вартість 760, 00 грн.), а також витрати на лікування дочки у клініці «Оберіг» (загальна вартість 26637, 75 грн.) та за навчання в інституті дочки (загальна вартість 51300, 00 грн.).

На підтвердження понесених позивачкою витрат надано суду належні та допустимі письмові докази.

Але суд зазначає, що участь у програмі всебічного розвитку, відпочинок у таборі та навчання в інституті не належать до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність участі сина у вказаних програмах, не навела мотивів вибору вказаних програм, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Також позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання та відпочинку сина, а також приватного навчального закладу дочки. Вказані послуги було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Слід також зазначити, що позивачкою не надано доказів необхідності лікування дочки у приватній клініці «Оберіг», а також доказів погодження такого лікування з відповідачем. Медицина в Україні є безкоштовною, а тому позивачка мала можливість звернутися разом з дочкою до державних медичних установ, натомість вона вирішила іншим чином, при цьому дане рішення з відповідачем не погодила.

Разом з тим, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки Ѕ частину витрат, понесених нею на стоматологічне лікування сина у розмірі 380, 00 грн., та на укладення Договору про надання спортивно-оздоровчих послуг у розмірі 3900, 00 грн.

Вказані витрати цілком узгоджуються з вимогами ст. 185 Сімейного кодексу України, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому вимоги позивачки у цій частині є підставними та обґрунтованими.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 183, 185, 191, 198, 199 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4280, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 2500, 00 грн. щомісячно, починаючи з 20 вересня 2021 року і до закінчення навчання - до 30.06.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлений 24 грудня 2021 року.

Суддя О.В.Лісовська