Провадження №2/523/5997/21
У Х В А Л А

"22" грудня 2021 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї документи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за борговою розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою звернувся адвокат Мойса Єгор Валерійович. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 17.10.2018 року ОСОБА_3 передав у борг ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі: 2 000 000 доларів США, які останній згідно розписки мав повернути зі сплатою відсотків до 31 грудня 2020 року. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_3 , тобто, позикодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якого в права спадкування вступила його дружина ОСОБА_1 , яка відповідно успадкувала всі права та обов`язки спадкодавця. Представник також зазначає, позичальник ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак, зобов`язань за борговою розпискою не виконав. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , є відповідач у справі ОСОБА_2 , яка відповідно до ст. 1216 ЦК України, успадкувала всі права та обов`язки спадкодавця.

На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою від 17.10.2018 року у сумі: 2 000 000 доларів США та покласти на відповідача всі витрати пов`язані з розглядом даної справи.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позов, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Разом з позовом, представник позивача адвокат Мойса Єгор Валерійович звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо належного їй на праві власності нерухомого майна.

В обґрунтування заяви представник зазначив, що зобов`язання за борговою розпискою не виконані, борг не повернуто, та є підстави вважати, що майно, яке відповідач отримала у спадок і в рахунок якого може бути погашено борг, остання може відчужити на користь третіх осіб, що призведе до не можливості виконання рішення суду. Представник позивача зазначає, що існує небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, оскільки невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що намір заявника захистити свої права будуть порушені. Щодо зустрічного забезпечення позову, представник зазначив, що майно знаходиться у спільній власності подружжя, а відтак, зустрічне забезпечення не є обов`язковою вимогою до процесуального законодавства.

На підставі викладеного просив заяву про забезпечення позову задовольнити.

Дослідивши позовну заяву та заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.151 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, за змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому за змістом наведеної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, представник позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту все майно відповідача, не зазначивши та не визначивши конкретного нерухомого майна, на яке просить накласти арешт на заборону на вчинення будь-яких дій щодо майна, яке б відповідало сумі предмету заявлених позовних вимог, та відповідно було співмірним відповідно до заявлених вимог.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 28.03.2019 року по справі № 824/239/2018 зазначив, що судове рішення як найвищий акт правосуддя повинно бути виконуваним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд вказує, що застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на все майно боржника у межах суми вимог при відсутності відомостей про вартість такого майна є не виконуваним.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Разом з цим, заява про забезпечення позову, містить вимоги саме щодо накладення арешту на все майно відповідача, та заборони вчиняти будь-які дії щодо нього, тобто, дані вимоги є такими, що суперечить принципу рівноправності та, як наслідок можуть призвести до порушення або обмеження майнових прав відповідача.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Крім іншого, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Представником заявника не надано безперечних та достатніх доказів наявності у заявника майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Таким чином, суд критично оцінює твердження представника позивача щодо відсутності потреби в зустрічному забезпеченні з підстав перебування майна у спільній сумісній власності подружжя, оскільки представником не зазначено та не наданого доказів такого.

Відповідно положення ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи, що подана заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, не містить чітко визначеного майна щодо якого позивач просить накласти арешт, що відповідно є порушенням принципу співмірності та рівноправності сторін, суддя дійшов висновку про повернення поданої заяви на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвокат Мойса Єгора Валерійовича про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо належного їй на праві власності нерухомого майна - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою, якщо перестануть існувати обставини, які стали причиною для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: