ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/1243/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Гусак О.С., з секретарем судового засідання Осадчуком С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанової Аліни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із поданням, в якому просить суд: тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на нього у зведеному виконавчому провадженні № 53925847 до складу якого входить три виконавчих провадження.

Розгляд подання було призачено на 16 грудня 2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд доходить наступного.

У поданні державний виконавець просив розглядати його без участі представника органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Як убачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження №53925847 до складу якого входить 3 виконавчих провадження на загальну суму заборгованості 1 465 608,85 грн., зокрема: ВП № 53126631 по виконанню: виконавчий лист № 2-2776/12 від 14.05.2013 р. виданий Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 659 148 грн 75 коп. (14.12.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження).

ВП № 53159349 по виконанню: виконавчий лист № 2-252/2011 від 30.06.2011 р. виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 806 460 грн 10 коп. (державним виконавцем 20.12.2016 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження).

ВП № 67181476 по виконанню: постанови № 60995007 від 08.09.2021 р. виданий приватним виконавецем виконавчого округу міста Києва Барладіним П.О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Барладіна П.О. витрат виконавчого провадження в розмірі 8 467, 84 грн.

20.10.2021 старшим державним виконавцем Степановою А.В., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

12.05.2017 державним виконавцем будо винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження (ЗВП №53925847).

30.03.2018 державним виконавцем сформовано електронні запити до Податкової служби та ПФУ, щодо виявлення майна й доходів боржника та МВС України, щодо наявних транспортних засобів та до ДПС України щодо перетину боржником державного кордону України.

Згідно відповіді ПФ України про осіб-боржників, які за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи від 30.03.2018 з`ясовано, що інформацію щодо боржника не знайдено.

Згідно відповіді ПФ України про осіб-боржників, які отримують пенсії від 30.03.2018 з`ясовано, що інформацію щодо боржника не знайдено.

Згідно відповіді ДФС України про джерела доходів боржників - фізичних осіб від30.032018 - інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді ДФС України про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців від 30.03.2018 - інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила.

Згідно відповіді МВС України, щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 24.11.2018 - В МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Аналогічні запити сформовані державним виконавцем: 17.11.2018, 24.11.2018,22.01.2020, 27.11.2020, 21.12.2020, 04.03.2021, 12.04.2021, 01.10.2021, 11.11.2021, 03.12.2021.

06.01.2017 державним виконавцем Гвоздьовим Б.Б. було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: все майно боржника, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

20.07.2017 державним виконавцем Гвоздьовим Б.Б. було винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій.

15.12.2017 державним виконавцем Гвоздьовим Б.Б. було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

30.06.2020 здійснено вихід державного виконавця, для перевірки майнового стану боржника, але доступ до помешкання ніхто не надав, двері не відчинили про складено відповідний акт державного виконавця.

09.03.2021 державним виконавцем Степановою A.B., було направлено запит до БТІ м. Києва, щодо зареєстрованих за боржником ОНМ та інші реєструючі органи, щодо наявності у боржника майна.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації надано на запити, територіальних органів Держгеокадастру, Волинській обл., Дніпропетровській обл., Донецькій обл.., Житомирській обл., Одеській обл., Чернігівській обл., Миколаївській обл., Луганській обл., Івано-Франківській обл., Чернівецькій обл., Вінницькій області, Запорізькій обл., земельні ділянки, що посвідчують право власності/користування не реєструвались, інформація відсутня.

Згідно відповіді Державного агентства рибного господарства від 05.05.2021 з`ясовано, що за боржником риболовних суден не зареєстровано.

Згідно відповіді ДПС України від 12 травня 2021 повідомлено про виявлення фактів перетину ОСОБА_1 державного кордону України.

12.03.2021 державним виконавцем Степановою A.B., було винесено постанову про арешт коштів боржника.

12.03.2022 згідно відповідей АТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", АТ "ОКСІ БАНК", АТ "ТАСКОМБАНК", ПАТ КБ "Індустріалбанк", ПАТ "Банк Восток", АТ "Про Кредит Банк" від 12.03.2021 - повернуто без виконання (відсутність рахунків/клієнта).

Згідно відповіді АТ «ОЩАДБАНК» від 22.03.2021 клієнт відсутній.

Згідно відповіді АТ "УКРСИББАНК" від 29.06.2021 боржник рахунків не відкривав.

Згідно відповіді АТ «ІДЕЯ БАНК» від 30.03.2021 арешт накладено, залишок на рахунку 0.00.

Згідно відповіді ПАТ "Промінвестбанк" від 22.03.2021 клієнт не обслуговується (не має відкритих рахунків).

Згідно відповіді АТ "Укрексімбанк" від 26.03.2021 боржник не має рахунків у Банку.

Згідно відповіді АТ «КРЕДОБАНК» від 30.03.2021 боржник не обслуговується. Згідно відповіді АТ "СБЕРБАНК" від 23.03.2021 боржник не має рахунків у Банку.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2017 та відповіді КМ БТІ від 27.04.2021 встановлено, що за боржником була зареєстрована квартира АДРЕСА_2 , однак з`ясовано, що станом на 03.12.2021 згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дана квартира перебуває у власності ОСОБА_4 з 25.03.2021.

12.05.2021 повторно здійснено вихід державного виконавця, для перевірки майнового стану боржника, але доступ до помешкання ніхто не надав, двері не відчинили про складено відповідний акт державного виконавця.

Виклик державного виконавця боржником проігноровано, доступ до приміщення надано не було, крім цього інформація (відомості) про доходи та майновий стан боржником не надано.

11.11.2021 старшим державним виконавцем було направлено Доручення на проведення перевірки (опису майна) до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

03.12.2021 державним виконавцем направлено вимогу до акціонерного товариство комерційний банк «Приватбанк» Акціонерне товариство "Універсал Банк" на отримання інформації, яка містить банківську таємницю - рахунки відсутні.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2017 з`ясовано, що за боржником також значилось зареєстрованими: домоволодіння в АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 23672869) та земельні ділянки: кадастровий номер: 322088801:01:006:0012 та кадастровий номер: 322088801:01:006:0007. Однак дане майно боржника було відчужено та на даний час перебуває у власності ОСОБА_5 .

Станом на 07.12.2021 рішення суду не виконані, заборгованість за виконавчими документами, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у повному обсязі не погашені.

На цей час боржник не вчиняє жодних дій, направлених на виконання рішення суду, на думку державного виконавця, боржник свідомо не виконує належні зобов`язання та ухиляється від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням. Вжиті державним виконавцем заходи бажаного результату не дали.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

У розділі «Ухилення боржника від виконання зобов`язань» узагальнення Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Так, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд з прав людини у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судового рішення; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій державному виконавцеві. Державним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання зобов`язання, при цьому маючи змогу виконати таке зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин. Самої лише наявності заборгованості і відсутності майна, на яке можна звернути стягнення, не достатньо для того, щоб встановили факт ухиляння боржника від виконання грошового зобов`язання.

Державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів того, що боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження, доказів того, що він отримав постанову від 20 жовтня 2021 року про відкриття виконавчого провадження, докази того, що він має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Надані державним виконавцем матеріали подання містять лише фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

У матеріалах виконавчого провадження, що долучені до подання, взагалі відсутні будь-які належні докази, як то повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, реєстр відправки кореспонденції, квитанції про оплату послуг пересилання, щодо направлення боржнику постанов державного виконавця, у тому числі про відкриття виконавчого провадження від 20 жовтня 2021 року, в ході здійснення ним виконавчого провадження.

За вказаних обставин суд позбавлений можливості дійти висновку, що боржник взагалі може вважатися повідомленим, зокрема, про початок примусового виконання рішення, що передбачено ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 грудня 2018 року у справі 752/11896/17.

Таким чином, дежравним виконавцем не надано відомостей щодо отримання боржником постанов виконавчого провадження та викликів останнього, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов`язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Крім того, в матеріалах подання відсутні відомості про те, що державним виконавцем здійснювались заходи, передбачені ст.ст.18, 375 Закону України «Про виконавче провадження», щодо виклику боржника з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, а у подальшому звернення приватного виконавця до суду щодо застосування приводу до боржника, як до особи, яка без поважних причин не з`явилась за викликом виконавця.

Слід зауважити, що звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним (приватним ) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

З урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що у суду немає підстав для висновку про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язання, тому підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає державному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 354,441 Цивільного процесуального кодексу України суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Степанової Аліни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.С. Гусак