Справа № 524/7449/19
Провадження №2/524/63/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Швець Д.С.,

з участю представника третьої особи Вотінцева Є.Г.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання удаваним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та посилаючись на статті 325, 368 Цивільного кодексу України, статті 60, 69 Сімейного кодексу України, просив визнати удаваним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що фактично спірна квартира була придбана не ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 , яка залучена до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору. ОСОБА_5 тривалий час перебувала з позивачем у шлюбних стосунках. Спірну квартиру ОСОБА_5 придбала за кошти, які вона отримала від продажу двох автомобілів - Toyota Highlander, д.н.з. НОМЕР_1 , та Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 . Ці автомобілі були придбані за час спільного проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю. Позивач вважав, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири є удаваним в частині покупця та просив визнати його та ОСОБА_5 покупцями за договором купівлі-продажу квартири, який було укладено 04 жовтня 2016 року, а також визнати за ним та ОСОБА_5 право власності на спірну квартиру.

Ухвалою судді від 9 жовтня 2019 року (т. 1, а.с. 22) позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху для усунення недоліків. Суд, зокрема, просив пояснити, які інші обставини стали підставами для нового позову ОСОБА_1 , оскільки раніше суд вирішив його справу про визнання удаваним цього договору купівлі-продажу спірної квартири.

Ухвалою суду від 1 листопада 2019 року (т. 1, а.с. 27) суд відкрив у справі загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 23 січня 2020 року (т. 1, а.с. 64-65) суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року було скасовано зазначену ухвалу та вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою суду від 20 березня 2020 року підготовче провадження у справі закрито (т.1, а.с.88).

Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 142) суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року (т. 2, а.с.15) суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження до набрання законної сили рішення суду у справі № 537/4265/16-ц.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом не погодився. Вважав, що ОСОБА_1 , який не є стороною правочину, не має права його оспорювати. Відповідач зазначав, що він як покупець, а ОСОБА_4 як продавець, уклали договір, спрямований на реальне настання правових наслідків, які були цим правочином обумовлені. При цьому вони не намагалися приховати інший правочин, який мав на меті встановлення інших цивільно-правових відносин. Відповідач зазначав також, що ОСОБА_1 діє з нелегітимною метою. Так, у цій справі він просить визнати за ним право власності на спірну квартиру як таку, що придбана за рахунок продажу двох автомобілів: Toyota Highlander, д.н.з. НОМЕР_1 , та Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , а в іншій справі (№ 537/4265/16-ц), яка перебуває в провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука, він позивається про стягнення на його користь половини коштів від продажу цих автомобілів. Таким чином, позивач двічі намагається отримати компенсацію вартості одних і тих самих автомобілів (т. 1, письмові пояснення, а.с. 232-235).

Відповідач ОСОБА_3 з позовом не погодилася, розгляд справи просила проводити без її участі (т. 1, а.с. 242-243).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, відзиву не направила, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Третя особа ОСОБА_5 вважала позов безпідставним та надуманим, просила суд врахувати, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 вересня 2019 року, яке набрало законної сили, аналогічний позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 вважав, що ОСОБА_1 не обґрунтував удаваності оспорюваного договору, не пояснив, на встановлення яких інших цивільно-правових відносин була спрямована воля сторін правочину та не надав належних та допустимих доказів на користь заявлених ним вимог (т. 1, письмові пояснення, а.с. 244-247).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

04 жовтня 2016 року між покупцем ОСОБА_2 та продавцем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом Д. О. за № 1441.

Право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру підтверджується даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 19 травня 2017 року № 87569114 та від 19 травня 2017 року № 87568289.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 вересня 2016 року відкрито провадження у справі № 537/4265/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю. Судове рішення у цій справі не прийнято.

У 2016 році ОСОБА_5 були реалізовані належні їй автотранспортні засоби: Toyota Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Позивач не обґрунтував удаваності оспорюваного договору купівлі-продажу, укладання його з метою приховання іншого договору, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу, а воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином. Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваного правочину удаваним.

Наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спору щодо встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу та поділ майна не є підставою для визнання оспореного договору купівлі-продажу удаваним, оскільки судове рішення у справі № 537/4265/16-ц не прийнято, а надані позивачем докази не підтверджують, що спірна квартира була придбана саме ОСОБА_2 за грошові кошти, отримані ОСОБА_5 від продажу автомобілів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання удаваним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру - залишити без задоволення.

Скасувати арешт, накладений Полтавським апеляційним судом ухвалою від 19.08.2020 року (справа № 524/7449/19) на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (ухвали) або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Повний текст рішення буде виготовлено 09.01.2022 року.

Суддя Ж.О. Кривич