Справа № 513/612/21
Провадження № 2/513/327/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року Cаратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., представника позивачки адвоката Манової І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Манової Інни Миколаївни до Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2021 року позивачка в особі представника звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності СВК «Ярославський» Саратського району Одеської області, розміром 6,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що після смерті її чоловіка позивачка є спадкоємцем за законом першої черги.

У березні 2021 року від Ярославського сільського старости вона дізналася, що її чоловік ОСОБА_2 отримав право на земельну частку (пай), яка на даний час є не витребуваною та знаходиться в обробітку СФГ "Нива". Відповідно до Викопіювання зі схеми поділу колективної власності на земельні частки (паї) КСП "Ярославське" Саратського району Одеської області зазначена не витребувана земельна частка (пай) громадянина ОСОБА_2 .

Відповідно до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства "Ярославське", який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД-22-011, під номером 171 зазначений ОСОБА_2 .

21 червня 2017 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. за заявою позивачки заведена спадкова справа № 263-2017 до майна ОСОБА_2 . Постановою від 02 квітня 2021 року нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), посилаючись на те, що не надано правовстановлюючих документів на вказане майно.

Представник позивачки адвокат Манова І.М. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився (а.с.70, 75). Позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.58-59).

Послався на те, що померлий ОСОБА_2 не був громадянином України, а тому відповідно до ЗК України 2002 року він міг набути право власності на земельну ділянку лише у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Окрім того, представник відповідача вважає, що відсутні належні докази, які б підтвердили, що ОСОБА_3 працював в КСП "Ярославське" на дату видачі Державного акту на право колективної власності на землю Колективному сільськогосподарському підприємству.

Вислухавши представника позивача адвоката Манову І.М., вивчивши відзив на позовну заяву представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 12 травня 1975 року Софіївською сільською радою Кагульського району МССР, 12 травня 1975 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 30 березня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ярославка Саратського району Одеської області (а.с. 9).

За положеннями пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Спадщина відкрилася у день смерті ОСОБА_2 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже правовідносини щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_2 регулюються нормами ЦК України в редакції 16 січня 2003 року.

Так, статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частина 2 ст.1223 ЦК України встановлює, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частинами 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями частини 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Статтею 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року N 720/95, установлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Таким чином, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові КЦС Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 274/3394/20.

З архівної довідки № 439 від 21.09.2021 року Сектору "Трудовий архів" виконавчого комітету Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області вбачається, що у книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника, справа № 5, почата 1995 року, закінчена 2002 року, КСП "Ярославське" с. Ярославка Одеської області у ОСОБА_2 , особистий рахунок № НОМЕР_3 в графах є наступні записи: 1995 рік - відпрацьовано людино-днів 126, встановлений мінімум трудоднів 280; 1996 рік - відпрацьовано людино-днів 258, встановлений мінімум трудоднів 280; 1997 рік - відпрацьовано людино-днів 365, встановлений мінімум трудоднів 250; 1998 рік - відпрацьовано людино-днів 356, встановлений мінімум трудоднів 250; 1999 рік - відпрацьовано людино-днів 117, встановлений мінімум трудоднів 250; 2000 рік - відпрацьовано людино-днів 172, встановлений мінімум трудоднів 250; 2001 рік - відпрацьовано людино-днів 297, встановлений мінімум трудоднів 250; 2002 рік - відпрацьовано людино-днів 201, встановлений мінімум трудоднів 250 (а.с.78).

Відповідно до рішення 3 сесії Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області від 17 травня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству "Ярославське" передано у колективну власність 3925,0 гектарів землі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15 листопада 1995 року КСП "Ярославське" отримало Державний акт серії ОД-22-011 на право колективної власності на землю. В державному акті зазначено, що Додатком № 1 є список громадян - членів КСП "Ярославське" (а.с. 11-13).

До списку громадян - членів КСП "Ярославське" під номером 171 включений ОСОБА_2 (а.с.17-30).

З виписки з протоколу № 3 зборів уповноважених членів КСП "Ярославське" від 04 грудня 1998 року вбачається, що на загальних зборах членів КСП «Ярославське» було вирішено, зокрема, затвердити розмір земельного паю в кількості 6,6 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 15-16).

Як вбачається з довідки Ярославського сільського старости Ярославського старостинського округу Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25 березня 2021 року за № 205/02-17, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав в с. Ярославка Саратського району Одеської області, був членом СВК "Ярославський" і отримав право на земельну частку (пай). Земельна частка не була виділена в натурі, на даний час є невитребуваною та знаходиться в обробітку СФГ "Нива" (а.с. 34).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно інформаційної довідки з Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), ОСОБА_2 заповіту не залишив (а.с. 48).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай).

21 червня 2017 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. за заявою ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією спадкової справи. Позивачка ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області від 13.04.2017 року за № 432/02-17, та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від спадщини. Отже, відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України позивачка вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_2 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 46-57).

Постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 02 квітня 2021 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що належала спадкодавцеві ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 35).

Посилання представника Плахтіївської сільської ради на те, що відсутні докази, що ОСОБА_2 був членом КСП "Ярославське" на дату видачі державного акту на право колективної

власності на землю, суд не приймає до уваги з наступних підстав.

Архівна довідка № 439 від 21.09.2021 року Сектору "Трудовий архів" виконавчого комітету Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області підтверджує, що ОСОБА_2 , з 1995 року по 2002 рік був членом КСП "Ярославське" (а.с. 78 ).

З додатку до Державного акту серії ОД-22-011 вбачається, що ОСОБА_2 був включений до списку громадян - членів КСП "Ярославське" Саратського району Одеської області під номером 171 (а.с.17-30).

Отже відповідно до встановлених судом обставин справи та вимог закону чоловік позивачки ОСОБА_2 набув право на земельну частку (пай) з дня видачі Колективному сільськогосподарському підприємству "Ярославське" державного акту на право колективної власності на землю (15 листопада 1995 року), в додатку № 1 до якого ОСОБА_2 значиться під № 171. З цього часу вказане право на земельну частку (пай) ніким не оспорювалось та припинено не було. Більш того, земельна частка (пай) ОСОБА_2 в натурі не виділялась, на даний час є невитребуваною та знаходиться в обробці СФГ "Нива", що підтверджується викопіюванням зі схеми поділу колективної власності на земельні частки (паї) СВК "Ярославський" Саратського району Одеської області з зазначенням не витребуваної частки (паю) ( а.с.33).

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Таким чином, в даній справі повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (від 18 грудня 1990 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.

Згідно з частиною першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Частиною 13 цієї ж статті встановлено, що іноземним громадянам та особам без громадянства земельні ділянки у власність не передаються.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Таким чином, законодавець чітко визначив поняття "право на земельну частку (пай)" та "право власності на землю", які не є тотожними.

Судом достовірно встановлено, що земельна частка (пай) ОСОБА_2 в натурі не виділялась, тобто право власності на земельну ділянку у нього не виникло.

Пунктом 6 частини 1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно відповіді Саратського РВ ГУ ДМС України в Одеській області на запит суду, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортом громадянина України не документувався (а.с.77).

Проте суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був громадянином іншої держави, тобто іноземцем у розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

З вищевказаних підстав суд не погоджується з доводами представника відповідача в цій частині.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос» проти Росії"; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Суд встановив, що початок перебігу позовної давності, починається з того дня, коли позивачка дізналася про порушення свого права, а саме з довідки від 25.03.2021 року за № 205/02-17, виданої Ярославським сільським старостою Ярославського старостинського округу Білгород-Дністровського району Одеської області про те, що ОСОБА_2 отримав право на земельну частку (пай), яка є не витребуваною і знаходиться в обробці СФГ "Нива" (а.с. 34).

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Ярославське" Саратського району Одеської області, що належало її чоловіку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 2-15, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Манової Інни Миколаївни до Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Ярославське", с. Ярославка Саратського району Одеської області, розміром 6,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Саратський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 06 червня 2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Манова Інна Миколаївна, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю ОД № 003515, видане 21.11.2018 року Радою адвокатів Одеської області, місцезнаходження: 68200, смт.Сарата, вул. Чкалова, 15, Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області.

Відповідач: Плахтіївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, 68232, с. Плахтіївка, вул. Сонячна, буд. 126, Білгород-Дністровського району Одеської області, .

Суддя А. І. Бучацька