Провадження № 22-ц/802/1103/21 Категорія: 39 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Карпук А. К.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Кузіна Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору застави припиненим та припинення обтяження рухомого майна за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 вересня 2016 року у справі № 161/15965/15-ц з неї на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») стягнуто заборгованість за кредитним договором №VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року у розмірі 6 862 доларів США, що станом на 25 вересня 2015 року було еквівалентно 147 258 грн 52 коп.

Позивач вказувала, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду від 13 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв`язку з недоведеністю. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року рішення Апеляційного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року залишено без змін.

Також зазначала, що 12 грудня 2019 року вона звернулась із заявою до відповідача про зняття заборони банку на заставний транспортний засіб, на що останній повідомив про те, що зняття обтяження з автомобіля буде можливе після повного погашення та закриття кредитного договору.

Вважає, що відповідь банку суперечить рішенням судів, у яких було встановлено, що вона свої зобов`язання за кредитним договором виконала, щомісячно вносила платіж у розмірі, більшому ніж було обумовлено кредитним договором, у зв`язку із чим її боргові зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» припинилися.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати припиненим договір застави рухомого майна № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, укладений між нею та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі - ЗАТ «Приватбанк») (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»)) на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, згідно умов якого вона передала в заставу ЗАТ КБ «Приватбанк» рухоме майно, а саме транспортний засіб марки Fiat Doblo, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , а також припинити чинність приватного обтяження, що було зареєстроване 01 серпня 2007 року за №5409365 державним реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Котовою Н. О. на підставі договору застави рухомого майна № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, об`єкт обтяження - транспортний засіб марки Fiat Doblo, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , а також стягнути з відповідача на її користь понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим договір застави рухомого майна №VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передала в заставу ЗАТ КБ «Приватбанк» рухоме майно, а саме транспортний засіб марки Fiat Doblo, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Припинено приватне обтяження та вилучено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідний запис № 5409365 від 01 серпня 2007 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - заборону відчуження рухомого майна, а саме транспортного засобу марки Fiat Doblo, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ «Приватбанк», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що кредитний договір, забезпечений спірною заставою, є чинним і в судовому порядку недійсним не визнавався. Крім того, суд не мав брати до уваги позицію суду апеляційної інстанції щодо повного виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором, яка наведена в рішенні від 30 листопада 2016 року у справі №161/15965/15-ц, оскільки будь-якого власного контррозрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 під час розгляду справи у судах всіх інстанції не надавала, а судом апеляційної інстанції також не було здійснено розрахунку заборгованості. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 належним чином та у повному обсязі виконала зобов`язання за кредитним договором № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, що встановлено рішенням Апеляційного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року, а тому вважав, що договір застави рухомого майна від 30 липня 2007 року, укладений між сторонами по справі на забезпечення виконання вказаного кредитного договору, необхідно визнати припиненим, а також припинити приватне обтяження та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідний запис про державну реєстрацію прав та обтяжень, а саме заборони відчуження належного позивачу рухомого майна.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VOY0AN02001541 (а.с.11-12).

На забезпечення виконання кредитного договору між вказаними сторонами було укладено договір застави рухомого майна №VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, згідно п. 34.4. якого заставодавець надав у заставу заставодержателю легковий пасажирський транспортний засіб марки Fiat Doblo, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Згідно п. 34.5. цього договору вартість предмета застави становить 94 478 грн (а.с.8-10).

01 серпня 2007 року державним реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Котовою Н.О. на підставі договору застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване приватне обтяження - застава рухомого майна (транспортного засобу) за № 5409365, об`єкт обтяження -- транспортний засіб марки Fiat Doblo, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.21).

Судом також встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року у справі № 161/15965/15-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 6 862 доларів США, що за курсом 21,46 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 вересня 2015 року становить 147 258 грн 52 коп. (а.с.11-12). Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року, рішення Луцького міськрайонного суду від 13 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с.13-18).

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відсутні належні докази щодо повідомлення ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки за кредитним договором та подальше схвалення такого відсотку останньою, небажання позивачем надати належний рахунок заборгованості за кредитнимм договором, з врахуванням відсоткової ставки, яка передбачена п. 7 кредитного договору та була схвалена відповідачем при сплаті ОСОБА_1 коштів у більшому розмірі ніж орієнтована сукупна вартість кредиту та відсутності належних та допустимих доказів щодо сум надання реальних коштів ОСОБА_1 .

Отже, апеляційним судом було відмовлено у задоволенні позову банку до ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що вказане рішення апеляційного суду набрало законної сили, позивач ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із письмовою заявою про зняття обтяження з рухомого майна, проте банк їй відмовив, мотивуючи це тим, що зняття обтяження можливе лише після повного виконання кредитних зобов`язань та повного погашення кредитної заборгованості (а.с.19-20).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона свої зобов`язання за кредитним договором виконала, щомісячно вносила платіж у розмірі, більшому ніж було обумовлено кредитним договором, у зв`язку із чим її боргові зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» припинилися, що є підставою для припинення договору поруки, укладеного на забезпечення кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, вона встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя і сама по собі є не зобов`язанням, а способом забезпечення вже існуючого зобов`язання.

Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Зобов`язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Однак, як встановлено апеляційним судом, висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 належним чином та у повному обсязі виконала зобов`язання за кредитним договором № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, не узгоджується із наявними в справі доказами, оскільки зобов`язання, яке виникло з кредитного договору № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, забезпечене заставою, є чинним та не припинилося.

Крім того, позивачем не доведено і в матеріалах справи відсутні докази виконання нею зобов`язання, проведеного належним чином, що може бути підставою для припинення зобов`язання. Рішення Апеляційного суду Волинської області від 30 листопада 2016 року у справі №161/15965/15-ц про відмову в позові про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь банку, на яке покликається позивач, як на доказ припинення основного зобов`язання, не містить висновку про припинення зобов`язання за кредитним договором, а тому згідно із наведеними правовими нормами не може бути підставою для припинення застави.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язання за кредитним договором № VOY0AN02001541 від 30 липня 2007 року, укладеним між сторонами по справі, не припинилося та є чинним, а тому підстави для припинення договору застави від 30 липня 2007 року, укладеного між цими сторонами на забезпечення основного зобов`язання, у даному випадку відсутні.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , тому з неї на користь відповідача АТ КБ «Приватбанк» підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 522 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору застави припиненим та припинення обтяження рухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: