Справа №613/654/21 Провадження № 2/613/299/21
28 вересня 2021 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Сеник О.С.,
за участю секретаря судового засідання Макушинської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 613/654/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 . Понесені витрати по справі у вигляді судового збору стягнути з відповідача на користь позивача.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харченко Т.П. в реєстрі за № 1497 від 17.11.2020 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 232838609 від 17.11.2020.
ОСОБА_1 вказала, що у вищевказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 .. Відповідач не є і не був членом сім`ї позивача, а є родичем колишнього власника спірного домоволодіння. В зазначеному житловому будинку після укладення договору купівлі-продажу відповідач не проживає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Крім того, договором купівлі-продажу житлового будинку передбачено обов`язок відповідача знятися з реєстраційного обліку у строк до 27.11.2020. Вказаними діями відповідач створює позивачу перешкоди, як власнику, у користуванні, володінні та розпорядженні житловим будинком, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області 26.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов.
Заходи забезпечення позову не вживались.
Ухвалою Богодухівського районногосуду Харківської області від 09.06.2021 задоволено заяву позивача про витребування доказів. Витребувано з Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області відомості про те, чи звертався ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2020 року по теперішній час із заявою про чинення йому перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_1 чи інших осіб.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що позов підтримує, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином як шляхом надіслання судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання, так і відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причини неприбуття до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.
Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно з ч.2 ст.247 КУпАП фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.
Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 17.11.2020, посвідченим приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованим у реєстрові за № 1497, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 232838609 від 17.11.2020 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9, 10).
Пунктом 9 вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.11.2020 визначено, що сторони домовилися, що «Продавець» ( ОСОБА_3 ) та члени її сім`ї повністю звільнять відчужуваний будинок від своїх особистих речей, передадуть ключі від нього, а також, що усі особи будуть зняті з реєстраційного обліку за адресою відчужуваного будинку до 27 листопада 2020 року (а.с. 9).
Відповідно до довідки від 21.04.2021, виданої квартальною ОСОБА_4 , підпис якої засвідчено керуючим справами виконкому Богодухівської міської ради Харківської області, за адресою: АДРЕСА_1 дійсно зареєстрований, але не проживає з грудня 2020 року громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Відповідно до листа Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області від 16.06.2021 № 3089/119-71/01-2021, за період з 2020 року по теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про чинення йому перешкод у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області не звертався (а.с. 28).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, судом встановлено, що через реєстрацію відповідача у належному позивачу будинку, ОСОБА_1 не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, оскільки ОСОБА_2 зареєстрований і не проживає за вказаною адресою, що порушує права власника.
Враховуючи, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії паспорта відповідача серії НОМЕР_1 , виданого Сахновщинським РВ ГУМВС України в Харківській області від 07.10.2008, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 13.04.2010 (зворотній бік а.с. 4).
Позивач стала власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 17.11.2020.
Відповідач ОСОБА_2 не є і не був членом сім`ї позивача, що підтверджено матеріалами справи, після того, як позивач придбала домоволодіння 17.11.2020, ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживав і добровільно не знявся з реєстрації за вищевказаною адресою, при цьому, умовами п. 9 договору купівлі-продажу житлового будинку встановлений обов`язок щодо зняття усіх осіб з реєстраційного обліку за адресою відчужуваного будинку до 27.11.2021.
Відомостей про укладення між сторонами по справі договору найму на проживання у спірному житловому приміщенні суду надано не було.
Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати, зокрема, іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Згідно з ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Статтею 403 ЦК України, визначено зміст сервітуту, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.
Згідно з ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд.
Згідно з ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, зокрема, здавати в оренду, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі. За договором найму, зокрема, згідно зі ст. 68 ЖК УРСР, яка є загальна нормою, що застосовуються і до договору найму жилого приміщення у будинку приватної власності, - наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно із ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача не звільняє його від виконання обов`язків за договором найму.
Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено.
Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням досліджених судом письмових доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання без поважних причин ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 , та невикористання житла за його прямим призначенням понад шість місяців.
Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не надано.
За таких умов, беручи до уваги, що відповідач з часу придбання позивачем домоволодіння (з 17.11.2020) не проживав у спірному будинку, в будинку відсутні його речі, він не здійснює своїх прав користування даним жилим приміщенням і не виконує обов`язків наймача жилого приміщення, враховуючи відсутність підстав для збереження за відповідачем права на жиле приміщення понад шість місяців, передбачених частиною 2 статті 71 ЖК УРСР, відсутність доказів поважності причин його відсутності понад шість місяців у вказаному будинку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений нею при подачі позову в розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст.ст. 319, 321, 383, 391, 395, 401 ЦК України, ст.ст. 4, 10 - 13, 76-81, 141, 259, 263 - 265, 268, 280 - 284, 289, 354, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Богодухівський районний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 28.09.2021.
Суддя О.С. Сеник