РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 572/2545/20

Провадження № 22-ц/4815/849/21

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

секретар судового засідання: Пиляй І. С.

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах

дітей Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2021 року у складі судді Рижого О. А., ухвалене в м. Сарни об 11 год. 17 хв., дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 16.05.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Сарненського районного суду від 10.05.2013 року розірвано. Після розірвання шлюбу було залишено прізвище « ОСОБА_1 », яке після реєстрації теперішнього шлюбу змінено на « ОСОБА_1 ». Від спільного подружнього життя з відповідачем позивачка має двох неповнолітніх дітей, а саме: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 з меншим сином бачився лише один раз. Участі у вихованні та догляді за дітьми відповідач не бере, фізичним, духовним та моральним розвитком синів не займається, матеріальну допомогу надає на підставі виконавчого листа про стягнення аліментів, однак не в розмірі, який визначено законом, через що утворилась заборгованість по аліментам і вона змушена була звернутись з позовом до нього про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів складала близько 28 тисяч гривень, які відповідачем були сплачені. Впродовж восьми років, ОСОБА_2 взагалі не цікавиться тим, як живуть і розвиваються його діти. За цей час, позивачка тричі зверталась до органу опіки і піклування Сарненської РДА із заявою про розгляд питання про доцільність позбавлення відповідача батьківства. Розпорядженням голови Сарненської райдержадміністрації № 297 від 29 серпня 2013 року «Про участь батька у вихованні дитини» ОСОБА_2 було визначено день для спілкування з дітьми - субота, однак відповідач з дітьми не бачився. В 2014 році вона повторно звернулась із заявою про розгляд питання про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. На засіданні комісії 06.05.2014 року відповідач заявив, що не в змозі виконувати попереднє рішення і просив змінити день побачень з дітьми з суботи на недільний день. Орган опіки і піклування, виходячи з об`єктивності причин такої заяви, рекомендував внести зміни до попереднього розпорядження. 06 травня 2016 року головою Сарненської РДА було видане розпорядження № 125 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації №397, яким дні побачень з дітьми ОСОБА_2 були змінені з «щосуботи» на «щонеділі», однак побачень з дітьми не відбувалось. В 2014 році на підставі позову позивачки з відповідача були стягнуті 6433 грн. додаткових коштів на лікування дітей, котрі є алергіками і вона має великі проблеми з їх здоров`ям та лікуванням. Відповідачем виконано зазначене рішення суду і кошти сплачені по виконавчому листу, однак ніяких інших проявів турботи батька за дітей з боку ОСОБА_2 не спостерігається. Попереджуючи позицію ОСОБА_2 про те, що вона перешкоджає його спілкуванню з дітьми, вказує на те, що з характеристик, виданих за місцем навчання обох дітей, вбачається, що за час навчання їх в школі батько ОСОБА_2 не з`являвся та навчанням синів не цікавився. Також вказує, що з родиною проживає у власному будинку по АДРЕСА_1 . Їхній будинок розташований на тій же вулиці за декілька будинків від місця проживання батьків ОСОБА_2 . Однак намірів щодо відвідування дітей з боку відповідача як не було так і немає. Вона жодного разу не чинила перешкод у спілкуванні синів з їх фізіологічним батьком, проте відповідач самоусунувся від своїх прав і обов`язків батька.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн. 40 коп. судового збору.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.06.2020 року виданого Сарненським РВ ДВС, загальна сума боргу по аліментах станом на 01.06.2020 року, нібито не сплачена ОСОБА_2 , становить 119450 грн. Дана обставина не відповідає дійсності, оскільки аліменти на користь ОСОБА_1 ним сплачувалися щомісяця, вказана сума - 119450 грн. це сума всіх аліментів, які ним сплачені за весь період стягнення аліментів. Розмір заборгованості виник через недоплату символічних сум, які виникли через відсутність контролю з боку органу та нарахування суми боргу в розмірі 28524,39 грн. Суд не навів жодних мотивів того, яким чином несплата аліментів або наявність заборгованості зі сплати аліментів вказують на необхідність захисту інтересів дітей саме позбавленням його батьківських прав, та які саме найвищі інтереси дітей будуть захищені у такий спосіб. Крім того, судом не взято до уваги, що рішенням Сарненського районного суду від 14 вересня 2015 року (справа № 572/1069/15-ц) вже було відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Його представником було подане клопотання про закриття провадження у справі, в зв`язку з набранням чинності рішенням Сарненського районного суду від 14 вересня 2015 року (справа № 572/1069/15-ц), проте дане клопотання судом не було вирішено у відповідності до вимог ЦПК України. Також судом порушено вимоги ст. 19 СК України, оскільки не було постановлено ухвалу про надання органом опіки та піклування письмового висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав. Поза увагою суду залишилось те, що він є батьком також ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з яким, завдяки нормальному ставленню матері, у нього нормальні відносини як батька та дитини. Також вказує, що даний час він проживає в м. Рівне і працює за кордоном, що позначається на можливості спілкування з дітьми. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, або закрити провадження у справі на підставі ст. 255 ЦПК України.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Сарненського районного суду від 10 травня 2013 року. Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач з дітьми не спілкується, участі у їх вихованні та матеріальному забезпеченні не бере, заборгував сплату аліментів.

Заперечуючи проти вимог позивачки, ОСОБА_2 вказував на те, що аліменти сплачує щомісячно, позивачка через особисті суб`єктивні причини ставить питання про позбавлення його батьківських прав, і це не пов`язано із його відношенням до дітей, спілкуватись постійно з дітьми не може, оскільки проживає у м. Рівне, а працює за кордоном.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що існує заборгованість зі сплати аліментів відповідачем на користь позивачки на утримання дітей.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а судом не встановлено фактичних обставин для визначення, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, і чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини.

Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі статтею 164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд у своєму рішенні жодним чином не зауважив, як саме позбавлення батьківських прав відповідача щодо його двох неповнолітніх дітей відповідатиме найкращим їх інтересам.

Матеріали справи містять Висновок органу опіки і піклування Сарненської районної державної адміністрації № 15/01/15-320 від 31.07.2020 року про доцільність позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаному Висновку, не звернув уваги на те, що орган опіки і піклування, вирішуючи питання, послався тільки на пояснення позивачки, не вивчив аргументи ОСОБА_2 та відхилив його клопотання про перенесення засідання комісії на інший день, оскільки він перебуває за кордоном.

За частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оскільки Висновок Сарненської РДА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтуються на поясненнях позивачки, він не може слугувати підставою для задоволення позову.

Дослідивши й оцінивши подані сторонами докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не надала належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, яка б давала підстави для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх синів.

Посилання суду на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дітей у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Суд у своєму рішенні вказав, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.06.2020 р. Сарненського районного відділу державної виконавчої служби загальна сума боргу відповідача по аліментах станом на 01.06.2020 р. складає 119450 грн.

Разом з тим, відповідно до вказаного розрахунку (а.с.24,25) сума заборгованості по аліментах складає 28542,39 грн., а сума сплачених ОСОБА_2 аліментів становить 119450 грн.

Не враховано судом факту того, що відповідач проживає у іншому місті, працює поза межами України, що можливо обмежує його спілкування з дітьми. Однак достовірно встановлено, що відповідач сплачує на утримання дітей аліменти , має бажання брати участь у їх вихованні, оскільки ним вживались спроби щодо можливості побачень з синами.

Зазначене дає підстави для висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їх дітьми повноліття на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на нього, і у даному спорі застосований бути не може. Тому, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені у позовній заяві обґрунтування дають підстави для висновку, що відповідач у недостатній мірі, як того вимагає ст.. 150 СК України піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З урахуванням наведеного, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд рахує за доцілене попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, апеляційна скарга містить обґрунтувані доводи, які заслуговують на увагу, і які спростовують висновки суду першої інстанції, тому, на переконання апеляційного суду, апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1. ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2021 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені за сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 1261(одна тисяча двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок.

Попередити ОСОБА_2 про зміну поведінки щодо прийняття участі у вихованні неповнолітніх синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на органи опіки та піклування Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н.М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.