провадження № 2/521/408/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі

головуючого судді Роїк Д.Я.

за участю секретаря судового засідання Коновалової К.О., Гончаревської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Біляївський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей ОМР, третя особа без самостійних вимог Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування про відібрання дитини та встановлення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , який в подальшому було неодноразово уточнено та заявлено в остаточній (новій) редакції заявою від 22 вересня 2020 року за вх.№39678. З урахуванням заяви від 22 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 остаточно просив суд:

-визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 02.02.2018 року, і до досягнення донькою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу Малиновського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2018 року у справі №521/1923/18, з 21 червня 2019 року;

-припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дати надходження заяви до суду, тобто з 03.04.2018, які стягуються на підставі судового наказу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2018 року у справі №521/5515/18, з 23 червня 2019 року;

-стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 23 червня 2019 року та по день винесення судового наказу Біляївським районним судом Одеської області у справі №496/3104/20, тобто до 14 серпня 2020 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 30 вересня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що посвідчений Троїцькою сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №11.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу доньки залишились мешкати разом з матір`ю, однак позивач проводив з ними час та навідував їх, приймав участь у вихованні та розвитку, допомагав дітям матеріально, зокрема, вчасно та в повному обсязі сплачував кошти на утримання дітей, які стягувались на підставі судових наказів Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2018 року та 07 травня 2018 року, додатково допомагав дітям.

Позивач почав помічати, що відповідачка веде неблагонадійний спосіб життя, внаслідок чого діти стали недоглянуті та стривожені. Мати почала приділяти вихованню дітей менше уваги, належним чином не доглядала дітей, особливо меншу доньку ОСОБА_5 .

З 10 травня 2019 року позивач орендував будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а з 21 червня 2019 року позивач, за домовленістю з відповідачкою, забрав молодшу доньку ОСОБА_5 до себе. З того часу молодша донька ОСОБА_5 залишилась мешкати разом з позивачем, а відповідачка, за твердженням позивача, не приїжджала до дитини.

Також до позивача приїхала й старша донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та попросилась проживати разом з ним та молодшою сестрою, пояснивши це тим, що у неї склались погані стосунки з матір`ю.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.11.2019 року, позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Біляївський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області, Служба у справах дітей ОМР, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів.

09.12.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила:

-відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у батька ОСОБА_1 (фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та негайно повернути ОСОБА_2 для проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

В обґрунтування позову зазначила, що в червні 2019 року ОСОБА_1 обманним шляхом викрав дитину у ОСОБА_2 і перевіз для спільного проживання разом із співмешканкою ОСОБА_7 , з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка за зустрічним позовом виходить з того, що розлучення малолітньої дитини з матір`ю у п`ятирічному віці та проживання дитини з жінкою, яка не є матір`ю дитини, не йде на користь інтересів дитини, які необхідно враховувати у першу чергу. Позивач вважає, що таким чином відповідач помстився їй, намагається уникнути сплати аліментів та стягнути аліменти з неї тим самим принизити її. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що вона не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, не веде аморального способу життя, зазначає, що відсутні виняткові обставини для розлучення дитини з нею. Також зустрічний позов містив клопотання про призначення судової-психологічної експертизи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року зустрічну позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16 січня 2020 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про відібрання дитини та встановлення місця проживання малолітньої дитини, та об`єднано в одне провадження вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа без самостійних вимог: Біляївський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області, Служба у справах дітей ОМР, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів і зустрічним позовом представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про відібрання дитини та встановлення місця проживання малолітньої дитини.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.01.2020 року витребувано від Служби у справах дітей Одеської міської ради висновок та засвідчені належним чином копії всіх матеріалів, які були підставою для ухвалення рішення щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

28.01.2020 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов ( вх №3616) від позивача по справі в якій вказав, що викладені обставини у зустрічній позовній заяві не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства та просив позовні вимоги залишити без задоволення. Окремо звертав увагу суду на той факт, що батько отримав висновок органу опіки та піклування , в якому було прийнято рішення не змінювати фактичне місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком, рішенням про розірвання шлюбу місце проживання дітей з жодним із батьків не визначено, законів або рішень суду яки б визначали попереднє місце проживання малолітньої ОСОБА_8 разом із матір`ю не існує, тому він не викрадав доньку. Також зазначав, що посилання позивачки за зустрічним позовом на Декларацію прав дитини, прийняту Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року є помилковим, так як вона не ратифікована Верховною Радою України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Судакова В.В. про призначення судової-психологічної експертизи та клопотання представника позивача за первісним позовом адвоката Муконіна О.В. про відхилення та заміну питань при призначенні судово-психологічної експертизи задоволено частково.

Призначено судово-психологічну експертизу, на вирішення експертів поставлено питання з врахуванням пропозицій представників сторін по справі, проведення експертного дослідження доручено судовим експертам-психологам КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я».

Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2020 року провадження по цивільній справі відновлено у зв`язку з поверненням справи від експерта з відповідними висновками експертизи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2021 року підготовче засідання по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У призначене судове засідання сторони по справі та інші учасники судового процесу, які повідомлялись судом у встановленому законом порядку, не з`явились.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ЦПК України, про причини неявки не повідомляли, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 30 вересня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що посвідчений Троїцькою сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №11.

У шлюбі було народжено двоє дітей:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ,

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Місце проживання дітей не визначалося договором між батьками або судовим рішенням.

Позивач та Відповідач не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини, що підтверджується зустрічною позовною заявою відповідача ОСОБА_2 у якій вона просить відібрати малолітню ОСОБА_9 у Позивача ОСОБА_10 для проживання за її адресою: АДРЕСА_4 .

Малиновським районним судом м.Одеси видано судові накази про стягнення аліментів на утримання дітей від 05 лютого 2018 року у справі №521/1923/18 та від 07 травня 2018 року у справі №521/5515/18, а саме на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 02.02.2018 року, і до досягнення донькою повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі ј частки заробітку (доходу), однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, з дати надходження заяви до суду 03.04.2018, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

На підставі вищезазначених судових наказів Малиновського районного суду м. Одеси, в провадженні Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області перебували виконавчі провадження №60162145 та №60161896 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до характеристик від 18.10.2019 року, завірених приватним нотаріусом Бежан А.В., зареєстрованою в реєстрі №4186, 4187,4237 за період проживання з дітьми по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, ввічливий, охайний, займається вихованням доньок, не вживає алкогольні напої.

Відповідно до довідки від 24.10.2019 року № ЛТ00-000001, ОСОБА_1 , працює в ТОВ «ХОЛДИНГ ЛЕГАТТА » з 05.11.2018 року на посаді начальника відділу транспорту.Оплату за дитячий садок- центр розвитку особистості «Светлячок» здійснює ОСОБА_10 , відповідно до довідки наданою ФОП ОСОБА_11 від 22.01.2020 року .

Позивачу за первісним позовом належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Троїцьке Біляївського району Одеської області. Позивач має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою, виданою виконкому Ясківської сільської ради Біляївського району Одеської області с. Троїцьке від 19.08.2019 року № 1233.

ОСОБА_10 на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.09.2019, затвердженого заступником начальника служби у справах дітей ОМР Л.А. Якименко, умови проживання за адресою АДРЕСА_1 , добрі, у дітей є окремі кімнати, шафи з одягом стіл для навчання, для виховання та розвитку дітей створені належні умови.

Відповідно до пояснень, наданих ОСОБА_12 заступнику начальника служби у справах дітей ОМР від 24.09.2019 року, зазначено, що станом на 24.09.2019 року ОСОБА_6 проживає з батьком, так як мати вигнала її з дому.Її молодша сестра ОСОБА_13 , також проживає з батьком з липня місяця за адресою АДРЕСА_1 . Мати зловживає спритними напоями, та до неї вчиняла фізичне та психологічне насилля.

Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 3», де малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 , перебуває під наглядом фахівців з 25.09.2019, 25.09.2019 році на амбулаторному прийомі та 27.09.2019 року при повторному огляді дитина перебувала в супроводі батька ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 7», де малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 яка мешкає за адресою АДРЕСА_4 мати уклала декларацію з лікарем 16.09.2019 року, дитина відвідує поліклініку разом з мати ОСОБА_2 .

Згідно характеристики ОСОБА_3 , 05.03.2015 року наданої ФОП ОСОБА_11 ( педагога середньої групи) на запит заступника начальника служби у справах дітей Одеської міської ради, повідомлено, що фізичний розвиток дитини відповідає віку. ОСОБА_5 виховується в неповній сімї. Більше прив`язана до батька ОСОБА_14 . Вдома дитина спілкується з батьком, сестрою, дівчинка має охайний вигляд, вихована. Мати не приводила і не забирала дитину, дитина її не згадує.

Згідно акту обстеження умов проживання від 27.09.2019 року затвердженого заступником начальника служби у справах дітей ОМР Л.А. Якименко, умови проживання за адресою АДРЕСА_4 , добрі, квартира суха, чиста, обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Складається з 2 кімнат, для дитини створені умови -окрема жила кімната, ліжко шафа, письмовий стіл, іграшки.

ОСОБА_2 працює головою ЖБК Станкобудівник-1, отримує постійний дохід .

Однак станом на 25.03.2021 року керівником ЖБК «Верстатобудівельник- 1» є інша особа, відповідно до копії витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ.

Згідно листа Одеської міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОМР від 28.10.2019 року ОСОБА_2 має достатній рівень виховного батьківського потенціалу, спроможна виконувати обов`язки виховання, утримання та забезпечення потреб дитини. Проживає у власній квартирі.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого 03.12.2019 №2263/01-11, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне не змінювати фактичне місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В судовому засіданні були допитані свідки, заявлені стороною позивача за первісним позовом, а саме позивач ОСОБА_1 , особа, з якою позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 , старша дочка сторін ОСОБА_4 , брат позивача ОСОБА_15 .

Також допитані свідки заявлені стороною позивача за зустрічним позовом, сама позивачка ОСОБА_16 , її мати ОСОБА_17 .

Допитаний у якості свідка позивач ОСОБА_1 , повідомив суду, що він проживає з цивільною дружиною в АДРЕСА_1 .З ОСОБА_2 вони розлучені. З його сторони не виникало питання відібрати дітей. Старша донька ОСОБА_6 вирішила що буде мешкати з батьком, потім, коли почала навчання у технікумі переїхали до мати. Зазначав що матеріально допомагав дітям. ОСОБА_18 донька знаходячись у батька не завжди виявляла бажання повертатись до дому, так як мати дозволяла собі сидіти з подружками, а молодша донька сама собі віддана була і «сиділа» в планшеті. Коли 2 місяці літа дитина молодша була у нього, мати лише цікавилась аліментами. В той час він прийняв рішення що діти повинні жити з ним. Також, мати вигнала старшу доньку з дому, і навіть коли була пожежа у технікумі на ОСОБА_19 , і загинули діти, він як тільки про це стало відомо одразу приїхав на місце пожежі, старша донька вибігла вчасно.Мати навіть не поцікавилась як донька, чи жива після пожежі.Пізніше, до дому на Львівську, 1 приходили якісь люди, погрожували йому, тому він написав заяву до поліції. Додатково повідомив що з цивільною дружиною має спільний бізнес.Зазначив, що з червня 2019 року молодша донька мешкає з ним. Приблизно з цього ж часу і старша донька почала мешкати з батьком.Була проблема у молодшої доньки, у віці 4 роки дитина їла їжу з бутилки з соскою, внаслідок чого не вимовляла деякі букви.Бутько оформив дитину у платний садок, де працювали з дитиною психологи.Старша донька мені відправляла скріншоти спілкування з матір`ю. Коли було засідання комісіі в органі опіки та піклування Малиновської районної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини, то навіть до коміссії ОСОБА_20 прийшла з «перегаром».Зазначав суду що молодша донька називає його цивільну дружину ОСОБА_21 -«мамою».

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 повідомила суду, є цивільною дружиною позивача ОСОБА_22 . Молодшу доньку позивача ОСОБА_23 вона часто бачила, так як батько брав її на вихідні дні до них додому.Чула як дівчинка казала що не хоче їхати до дому до мати, також зазначала що дитина не дотримувалась режиму дня. В червні 2019 роки вони поїхали на море відпочивати, і весь цей час мати не цікавилась де діти. Потім старша донька ОСОБА_24 розповіла, що мати її вигнала з дому.Вони прийняли рішення що діти ОСОБА_23 будуть жити разом з ними. ОСОБА_5 не ходила до дитячого садочка. ОСОБА_5 почала відвідувати приватний дитячий садочок, де з нею займається логопед. Коли старша донька позивача ОСОБА_6 вийшла заміж, то почала мешкати окремо. Зараз у будинку проживають донька ОСОБА_21 та донька позивача ОСОБА_25 2015 року народження .

Допитаний у якості свідка ОСОБА_15 , повідомив суду, що є братом позивача ОСОБА_26 , вони часто спілкуються в селі Троїцьке, де він працює.На вихідні дні він бачить дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_18 донька ОСОБА_5 називає співмешканку брата мамою. Донька ОСОБА_21 та донька ОСОБА_23 разом відвідують один садочок. З ОСОБА_28 конфліктів не було.Зазначав що ОСОБА_20 сильно ображала старшу доньку.

Допитана у якості свідка ОСОБА_4 повідомила суду, що є старшою донькою позивача ОСОБА_29 . Повідомила суду, що її мати ОСОБА_20 знаходиться в неадекватному стані, батько краще піклується про молодшу доньку, її сестру ОСОБА_5 . Батьки розлучились у 2017 році, і вона проживала з батьком з жовтня 2017 до березня 2018 року. Коли вступила до коледжу економіки та права, почала жити з мамою. Коли в неї почалась сесія, мати поїхала до с. Градениці, мати вжила спиртні напої і почала писати їй у грубій формі з ненормативною лексикою щоб вона уходила з дому, після цього вона пішла жити до батька .Зазначала, що в основному за молодшою сестрою доглядала вона, купала її кормила, мати взагалі не приділяла ОСОБА_5 уваги, пиячила кожен день. Раніше мати була оформлена керуючою ОСББ, зараз роботи не має, вживає спиртні напої кожен день, сусіди розказують що співмешкає вона з якимось чоловіком, який її б`є. Окремо зазначила, що вона одружилась 04 березня, що з грудня проживала з хлопцем а мати навіть не знає що вони одружились. Вказувала що з матір`ю не має відносин, періодично остання пише, але до добра це не доводить. Також пояснила, що під час пожежі у будинку АДРЕСА_6 , що сталася 04 грудня 2019 року, в якій загинули її приятелі - студенти Одеського коледжу економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу, де вона навчалася, батько відразу приїхав на місце пожежі, однак матір не приїхала та навіть після пожежі не запитала як самопочуття доньки.

Допитана у якості свідка ОСОБА_30 повідомила суду, що вона є сестрою позивача ОСОБА_23 , і приходиться дівчаткам тіткою. Вказувала що з травня червня 2019 року почались якій конфлікти у сім`ї брата. Тому на вихідні почали привозити племінниць. До цього жінка брата не давала дітей навіть на свята. Зараз молодша донька брата мешкає з ним, його цивільною дружиною, її донькою разом, діти відвідують дитячий садочок, також різні гуртки. Старша донька ОСОБА_24 вийшла заміж. Вона чекала щоб мати подзвонила на весілля привітати доньку, але ніхто не дзвонив, навіть коли була пожежа в коледжі мати не дзвонила і не цікавився, як діти. Вказувала що після пожежі з ОСОБА_31 працювали психологи, проводили бесіди.

Допитана у якості свідка позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , зазначила суду, що не бачить свою дитину вже 1,5 року. У літку, будучи у селі у батьків, приїхав батько дитини - забрав дитину до себе, на море. На дзвінки зазначав що дитина то на морі, то він працює, дитину не повернув. У вересні звернулась до поліції, отримала відповідь що необхідно звертатись до суду. Також зверталась до Служби у справах дітей. Через орган опіки та піклування вона дізналась, що дитина відвідує садочок, приїжджала до садочку щоб побачити та забрати дитину, однак дізнавшись, що вона чергує під садочком, дитину перестали водити до садочку. На телефонні дзвінки їй повідомляли що з дитиною все добре, але трубку дитині не давали, роздруківки дзвінків вона не має. До звернення до органів опіки та піклування, приблизно до січня 2020, так як з січня почались суди, вона дзвонила до батька дитини кожного тижня. Проявів насильства до дитини не було. Перешкод для спілкування з батьком не створювала. Зазначала що давала дитину батькові завжди, коли батько по п`ятницях забирав дитину і повертав у неділю, з собою давала молочну суміш. Дитині 3,5 років, дитина «молочна» «кушає молоко з бутилки». Однак батько відучив від бутилки, пояснивши це тим що, дитина ївши з бутилки у цьому віці зіпсувала мову. З моменту, як забрав батько 20 червня 2019 чи 2020 року на 2 тижні на море, дитину не бачить. На даний час ОСОБА_2 офіційно не працевлаштована. Щодо експертизи вона з нею не згодна, їх допитували окремо, а повинні були разом допитувати. Її допитували окремо пояснивши це тим, що не могли до неї додзвонитись. Зі старшою дитиною вона зараз спілкується, коли остання пішла жити до батька вони не спілкувались, однак потім почали спілкуватись таємно, розповіла мені що вже з батьком жити не хоче, і вона вийшла заміж.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , повідомила суду, що ОСОБА_20 її донька, і вона, як бабуся не бачить 1,5 роки онуку ОСОБА_4. Зазначила що колишній зять ОСОБА_1 не дає спілкуватись з онукою. Спочатку мирним шляхом вирішували питання, він брав дитину на море на тиждень, два потім повертав. Старша онука захотіла жити у батька. Донька повідомила їй, що старша онука розповіла їй що батько захотів щоб мати повернулась, і таким чином він хотів маніпулювати онукою молодшою.Були в неї в селі, приїхав забрати на море, у 3,5 роки забрав дитину на море, це було в червні місяці чи 2019 року чи 2020 року, як був збір урожаю. Вона у с. Троїцьке знайшла няню, потом поїхала на море, чукати дитину, прийшла з подругою ОСОБА_32 на базу шукати онуку ОСОБА_4 ( старша онука) їй повідомили що вони на морі. І потім вони почули що хтось сказав їм що якщо вони ще раз приїдуть на територію бази, то він ( ОСОБА_33 ) візьме руж`є та розстріляє всіх. Вона не перешкоджала спілкуватись з онукою. Вони спілкувались нормально, він навіть був присутній на похоронах чоловіка. Відносини були добрі у мати з дитиною, вона була «на бутилці», домашня дитина, без матері на вулицю навіть не виходила.

На виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року про призначення судово-психологічної експертизи, від КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» на адресу суду разом з матеріалами справи надійшли наступні висновки експерта:

-висновок експерта №3-20 судово-психологічної експертизи підекспертної ОСОБА_3 , 2015 р.н., від 20.03.2020 року;

-висновок експерта №4-20 судово-психологічної експертизи підекспертного ОСОБА_1 , 2080 р.н., від 20.03.2020 року;

-висновок експерта №5-20 судово-психологічної експертизи підекспертної ОСОБА_2 , 2015 р.н., від 10.04.2020 року.

Висновки складені ОСОБА_34 , експертом-психологом, спеціалістом вищої категорії, головним судовим експертом 1-го кваліфікаційного класу, яка має 26 років експертного стажу.

З висновку експерта №3-20 судово-психологічної експертизи підекспертної ОСОБА_3 , 2015 р.н., від 20.03.2020 року вбачається, що «мамою» дитина називає сучасну дружину батька - ОСОБА_7 (на малюнку під час дослідження зобразила як члена сім`ї - «маму ОСОБА_35 »). На питання експерта-психолога чому на малюнках дитини немає «мами ОСОБА_36 » (відповідачки за первісним позовом), дитина відповіла (цитата російською мовою): « ОСОБА_37 - это те, кто любит… она ко мне не приходит… я не хочу с ней жить, мне с ней плохо… мне с ней страшно… она меня била…». Розмова про матір (відповідачку ОСОБА_2 ) викликає у дитини сильну напругу, тривогу, страх. Слово «мама» дитина по відношенню до ОСОБА_2 дитина не промовляє, застосовуючи займенник «она». Експерт зазначив, що увага, пам`ять, мислення, мовний розвиток, інтелект відповідають нормі. Фігура батька (позивача) є підтримуючою, ідентифікується з почуттям безпеки, захищеності. Крім того, експерт-психолог зазначив, що зараз ОСОБА_5 знаходиться в найбільш комфортній сімейній обстановці, де головною підтримуючою для неї фігурою є батько. У разі позбавлення дитини цього існуючого сімейного контексту, може виникнути небезпека серйозної психтравматизації дитини, що може потягти за собою порушення її психічного здоров`я. Психологом не рекомендована участь ОСОБА_5 в судовому засіданні.

З висновку експерта №4-20 судово-психологічної експертизи підекспертного ОСОБА_1 , 1980 р.н., від 20.03.2020 року вбачається, що особистість підекспертного ОСОБА_1 інтелектуально та емоційно зріла, може піклуватися про дитину, забезпечувати її безпеку та повноцінний психічний розвиток. Підекспертний виявляє розумну гнучкість міжособистих відносин, здатний до перебудови ситуації контакту в залежності від умов та особливостей ситуації ( в тому числі і сімейної) та її учасників, виявляє комплекс необхідних особистисних проявів , характерних для дорослої врівноваженої людини, що може піклуватися про дитину, забезпечувати її безпеку та повноцінний психічний розвиток.

З висновку експерта №5-20 судово-психологічної експертизи підекспертної ОСОБА_2 , 1981 р.н., від 10.04.2020 року вбачається, що мати дитини характеризується комплексом індивідуально-психологічних особливостей, які узагальнено можна кваліфікувати як виразну акцентуацію (загострення) характеру з перевагою істеро-нестійких рис. Мати не враховує переваги, важливі та необхідні для маленької доньки ОСОБА_5 , для її спокою, врівноваженості, психічної гармонії, її бажань та переконань, виявляє певну рентність власних установок та потреб, не допускає можливість перебудови ситуації контакту з колишнім чоловіком заради дитини. Відношення до колишнього чоловіка ОСОБА_23 - ненависть. З старшою донькою ОСОБА_31 у матері конфліктні відносини, їй не подобається поведінка доньки, та доля старшої доньки матір не турбує, а остання каже, що «це її власна справа». На теперішній час позиція ОСОБА_2 в ситуації, що досліджується у справі, така, що вона може суттєво завадити психічному розвитку доньки ОСОБА_5 .Тип конфлікту між колишнім подружжям- сімейний конфлікт, з дисгармонічною негативною взаємодією, наростанням психологічної напруги та виникненням постійного занепокоєння у дітей.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року клопотання представника ОСОБА_2 про призначення повторної експертизи було залишено без задоволення як необґрунтоване.

Суд наголошує, що існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України.

Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч.6 ст.7 СК України).

Згідно ч.ч.7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що "Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей".

Суд звертає увагу, що за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявила позовну вимогу про негайне відбирання малолітньої дитини ОСОБА_3 у батька ОСОБА_1 та встановлення місця проживання дитини, однак висновок органу опіки та піклування з цього питання в розпорядження суду не наданий, доказів звернення до органу опіки та піклування з заявою про надання висновку з цього питання та надання органу опіки та піклування документів стороною позивачки за зустрічним позовом не надано, з клопотанням про витребування висновку від органу опіки та піклування не зверталася.

На необхідність складання відповідного висновку органу опіки та піклування за зустрічним позовом звертає увагу Верховний Суд в постанові від 23 грудня 2020 року, справа №712/11527/17, провадження №61-18882св19.

З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства суд позбавлений можливості самостійно витребувати висновок з цього питання за власної ініціативи.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні та оцінені на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд, керуючись найкращими інтересами дитини, приходить до висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог і їх повного задоволення, та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Суд враховує, що відсутні підстави для визнання висновків експерта-психолога необґрунтованими та не вбачає підстав для відхилення висновку органу опіки та піклування, не встановлено, що проживання дитини з батьком буде суперечити інтересам дитини.

Судом встановлено та підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, що в сім`ї батька дитини - ОСОБА_1 створенні умови для комфортного проживання дитини, її виховання та розвитку в дусі любові та взаємоповаги. Батько - ОСОБА_1 та його цивільна дружина ОСОБА_7 дружина піклуються про успішність навчання дитини, спілкування з однолітками, розвиток здібностей та уподобань, переймаються майбутнім дитини, піклуються про її стан здоров`я та духовний розвиток. Малолітня ОСОБА_13 за місцем проживання батька відвідує дитячій садочок, логопеда, має друзів серед вихованців садочка та сусідських дітей, має усталені звички та встановлений ритм життя, тісні родинні зв`язки з батьком та членами його родини, в родині батька дитина почуває себе щасливою та захищеною.

На переконання суду, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 не надано доказів та не підтверджено створення батьком перешкод для її спілкування з дитиною, здійснення ОСОБА_1 психологічного тиску на дитину, формування негативного ставлення до матері.

В той же час свідки підтвердили, що мати упродовж тривалого часу не цікавилася вихованням, розвитком та навчанням дитини та не виявляла наполегливості і бажання у налагодженні стосунків із своєю дитиною, а також отримуючи аліменти на утримання доньки, участі у її матеріальному забезпеченні не приймала.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом зазначала, що дитина за адресою АДРЕСА_1 , на теперішній час не проживає. Крім того, судом за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом адвокатом Могильда Ю.В. розгляд справи було відкладено, для надання доказів на підтвердження зазначених обставин.Однак 14.09.2021 року ( вх 42788/21) адвокатом Могильда Ю.В. надано заяву про припинення повноважень представника, доказів щодо не проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 , суду а ні позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ні її представником суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин, суд, врахувавши інтереси дитини, вважає, що наявні усі правові підстави для визначення її місця проживання з батьком- ОСОБА_1 оскільки проживання дитини з батьком сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зростанню дитини у безпечних, стабільних взаємовідносинах для забезпечення її нормального розвитку та виховання.

У відповідності до положень ст. 162 СК України, якщо один із батьків, без згоди другого, з яким на підставі закону чи рішення суду проживає малолітня дитина, змінить її місце проживання, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я, або обставини змінились так, що повернення суперечить її інтересам.

На переконання суду, відповідно до абз. 1 ч.1 ст.162 СК України, дитина не може бути відібрана та повернута матері , оскільки положення частини першої статті 162 СК України, якою передбачено відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, оскільки місце проживання дітей після розлучення з жодним з батьків не визначено, відповідно позивач самочинно не змінював місце проживання дитини, у тому числі шляхом викрадення, а тому вказана норма права не може бути застосована до спірних правовідносин. При цьому, суд враховує, що мати зберігає право на спілкування з дитиною, прийняття участі у її вихованні та піклуванні. ( Постанова ВС від 23.12.2019 справа № 648/2062/18 )

Що стосується первісних позовних вимог про припинення стягнення аліментів, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно вимог ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Враховуючи, що ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає з батьком, а обставини на підставі яких були стягнуті аліменти, з моменту ухвалення рішення суду, яким стягнуті аліменти, змінились, витрати на утримання дитини несе батько ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і в цій частині та припинити стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , призначених судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 05.02.2018 року року.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідачки за первісним позовом.

Згідно зіст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими.

Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до нього з питання стягнення аліментів за попередній час на утримання дитини.

Враховуючи викладене, вимога щодо стягнення аліментів за минулий час не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 105, 112, 113, 114, 141, 150, 161, 180, 182 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Біляївський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей ОМР, третя особа без самостійних вимог Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, які стягуються на підставі судового наказу Малиновського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2018 року у справі №521/1923/18, з 21 червня 2019 року.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), які стягуються на підставі судового наказу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2018 року у справі №521/5515/18, з 23 червня 2019 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування про відібрання дитини та встановлення місця проживання малолітньої дитини - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.12.2021 року.

Суддя: Д.Я. Роїк