УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 2-182/2009

провадження № 61-14561ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби у м. Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Жабіна Андрія Сергійовича, стягувач - Акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії державного виконавця, обґрунтовуючи скаргу тим, що Червоногвардійським районним судом

м. Макіївки Донецької області 26 лютого 2009 року АТ «ВТБ Банк» видано виконавчий лист у справі № 2-182 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 10 614,42 грн. Вказаний виконавчий лист тричі пред`являвся до виконання до Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби у м. Макіївці. Листом від 28 січня 2020 року № 943 Червоногвадійський відділ ДВС м. Макіївки ГТУЮ у Донецькій області повідомлено ОСОБА_1 про наявність трьох виконавчих листів, які відкриті за одним і тим же виконавчим листом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ВТБ Банк» боргу у сумі 10 614,42 грн.

На підставі виконавчого листа від 26 лютого 2009 року № 2-182 постановою державного виконавця від 18 вересня 2009 року відкрите виконавче провадження № 15550795 про стягнення з ОСОБА_1 на користь

АТ «ВТБ Банк» коштів на суму 10 614,42 грн. Постановою від 25 вересня

2009 року накладено арешт на майно боржника. Постановою державного виконавця від 07 грудня 2010 року виконавчий лист повернуто стягувачу -

АТ «ВТБ Банк». АТ «ВТБ Банк» повторно пред`явив виконавчий лист

до виконання до Червоногвардійського ВДВС у м. Макіївці та постановою державного виконавця від 10 травня 2011 року відкрите виконавче провадження № 26402397 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ВТБ Банк» коштів на суму 10 614,42 грн. та накладено арешт на майно боржника.

На підставі постанов державного виконавця від 18 травня 2011 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір в розмірі 1 061,44 грн. та витрати

на проведення виконавчих дій в розмірі 106,14 грн. Постановою державного виконавця від 20 грудня 2011 року виконавчий документ передано для подальшого виконання до Центрально-Міського відділу ДВС м. Макіївки, виконавче провадження закінчено па підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній на той час редакції). Виконавчий лист № 2-182, виданий 26 лютого 2009 року Червоногвардійським судом м. Макіївки Донецької області втретє пред`явлено до виконання

до Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби у м. Макіївці

та постановою від 16 лютого 2012 року відкрите виконавче провадження

№ 31268793 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ВТБ Банк» коштів

на суму 10 614,42 грн, та накладено арешт на майно боржника. Постановою державного виконавця від 10 листопада 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу АТ «ВТБ Банк» у зв`язку із неможливістю проведення виконавчих дій на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України, на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній на той час редакції).

За Інформаційною довідкою від 28 лютого 2020 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було встановлено, що в реєстрі наявні записи про арешти: запис № 9686594 здійснено 01 квітня 2010 року Донецькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Данчук І. А. Червоногвардійського ВДВС Макіївського МУЮ про арешт майна і оголошення заборони на його відчуження від 25 вересня 2009 року у ВП 15550795; запис № 11161335 здійснено 12 травня 2011 року Донецькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Кондратюк С. О. Червоногвардійського ВДВС Макіївського МУЮ про арешт майна боржника

та оголошення заборони його відчуження від 10 травня 2011 року

у ВП №26402397; запис № 12205053 здійснено 24 лютого 2012 року Донецькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Кондратюк С. О. Червоногвардійського ВДВС Макіївського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16 лютого 2012 року у ВП № 31268793.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Червоногвардійського ВДВС

у м. Макіївці із заявою про скасування арештів, однак у позасудовому порядку виконавча служба відмовилася скасовувати такі арешти. Листом від 28 січня 2020 року № 943 в. о. начальника Червоногвардійського ВДВС у м. Макіївці Жабін А. С. відмовив у скасуванні арештів, посилаючись на відсутність підстав. Даним листом Червоногвардійський ВДВС у м. Макіївці підтвердив також факт відсутності відкритих виконавчих проваджень відносно боржника. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача скасувати арешти.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Червоногвардійський ВДВС у м. Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) скасувати арешти, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Постановою Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2021 року рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 вересня 2020 року скасовано, провадження у справі закрито. Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що його вимоги підлягають розгляду

в порядку розгляду скарги на дії (бездіяльність) виконавця.

Станом на день подачі скарги він не являється боржником за будь-яким виконавчим провадженням, що підтверджується Інформаційними довідками

з Єдиного реєстру боржників станом на 26 лютого 2021 року. Ним ще у 2012-2013 роках погашено заборгованість перед ПАТ «ВТБ Банк» в м. Донецьк. Через тимчасову окупацію м. Донецьк надати банківські документи на підтвердження даних обставин не можливо. В той же час докази погашення боргу вже не мають значення для виконавчого провадження, адже виконавчий лист, повернуто

у 2014 році, вже не може були пред`явлено до виконання вчетверте, оскільки сплинув 3-річний строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, який щоразу переривався пред`явленням цього листа до виконання та строк для пред`явлення до виконання розпочинався спочатку. Граничний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був до 10 листопада 2017 року (протягом 3 років після останнього повернення виконавчого листа).

Станом на час подачі даної скарги, арешти майна ОСОБА_1 існують формально та не забезпечують будь-яких вимог стягувача у будь-якому виконавчому провадженні, а тому вважає, що дані арешти не відповідають своїй меті та мають бути скасовані постановою державного виконавця.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати начальника Червоногвардійського відділу ДВС у м. Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Жабіна А. С. скасувати арешти, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та стягнути з Червоногвардійського ВДВС у м. Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) документально підтверджені витрати на правову допомогу.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області

від 13 травня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано начальника Червоногвардійському ВДВС у м. Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Жабіна А. С. скасувати арешти, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження № 9686594, зареєстрований Донецькою філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Червоногвардійського ВДВС Макіївського міського управління юстиції від 25 вересня 2009 року у межах виконавчого провадження № 15550795; арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження № 11161335, зареєстрований Донецькою філією

ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Червоногвардійського ВДВС Макіївського міського управління юстиції від 10 травня 2011 року у межах виконавчого провадження № 26402397; арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження № 12205053, зареєстрований Донецькою філією

ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця Червоногвардійського ВДВС Макіївського міського управління юстиції від 16 лютого 2012 року у межах виконавчого провадження № 31268793. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року ухвалу суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні скарги. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку

до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваної постанови..

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при розгляді справ за скаргами

на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України

від 17 липня 1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Спірні правовідносини на час їх виникнення були врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV

(зі змінами).

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів

і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться

на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону

та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи, видані судами, віднесені до числа рішень, які підлягали виконанню органами державної виконавчої служби.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» були визначені заходи примусового виконання рішень, серед яких: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до статті 50 вказаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт

на майно боржника могло бути накладено державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження. Арешт могло бути застосовано для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 03 серпня 2010 року) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення

не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції від 03 серпня

2010 року) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю

до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно

із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку

з завершенням виконавчого провадження.

07 грудня 2010 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, після повернення 07 грудня 2010 року АТ «ВТБ Банк» без виконання виконавчого листа про стягнення коштів з ОСОБА_1

у державного виконавця були відсутні правові підстави для скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції від 01 листопада 2011 року) виконавче провадження підлягало закінченню, в тому числі, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції від 01 листопада 2011 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним

у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений

на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

20 грудня 2011 року державним виконавцем винесена постанова про направлення виконавчого документа на виконання до Центрального міського ВДВС м. Макіївки ГТУЮ у Донецькій області, для подальшого виконання, згідно пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», без фактичного виконання.

Направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, не тягне за собою зняття арешту з майна боржника.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції від 26 жовтня

2014 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, міг бути повернутий стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції від 26 жовтня

2014 року) в разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним

у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений

на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

10 листопада 2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувану, згідно пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», без фактичного виконання.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 01 листопада 2011 року) виконавчий документ,

на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання

не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно

чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У державного виконавця були відсутні правові підстави для скасування арешту, накладеного на майно боржника після повернення виконавчого документа стягувачу від 10 листопада 2014 року, оскільки судове рішення не було фактично виконане.

За змістом частини третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Отже, відповідно до зазначених норм матеріального права, скасування арешту на майно боржника може мати місце у разі винесення держаним виконавцем мотивованої постанови про закінчення виконавчого провадження

та за відсутності випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Отже, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те,

що у державного виконавця не було правових підстав для зняття арешту

з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 при прийнятті постанови

від 07 грудня 2010 року про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»; постанови від 20 грудня 2011 року про направлення виконавчого документа на виконання до Центрального-Міського ВДВС м. Макіївки ГТУЮ

у Донецькій області; постанови від 10 листопада 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно з пунктом 9 частини першої 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, у діях державного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», права ОСОБА_1 як боржника

у виконавчому провадженні не порушені, а тому підстав для визнання дій неправомірними і скасування постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Із касаційної скарги, убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови Донецького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року.

Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду

від 18 серпня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби у м. Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Жабіна Андрія Сергійовича, стягувач - Акціонерне товариство «ВТБ Банк».

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська