ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1878/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Каліушка Ф.А.;

при секретарі Постаноговій І.О.;

за участю:

представник позивача (відповідача за позовом третьої особи)

не з`явився;

відповідач (третя особа за позовом третьої особи)

не з`явилась;

третя особа (позивач за позовом третьої особи)

не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості та за позовом третьої особи ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою -

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернулось Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі по тексту - АТ «Універсал Банк», позивач) до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 , яка у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 , 28.05.2008 року укладено кредитний договір на придбання майна (кредит зі зменшеними ризиками) №046-2008-1630, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 31 976 швейцарських франків. Цього ж дня між ним укладено кредитний договір №046-2008-1631, у відповідності до якого позивач здійснив кредитування відповідача на суму 107 554 швейцарських франків. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між сторонами 28.05.2008 року укладено договір іпотеки за яким відповідачем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором.

Разом з тим, відповідач не дотримувалась умов договорів щодо погашення кредиту згідно з встановленим графіком та у встановлений строк, не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної сплати заборгованості. У зв`язку з чим, оскільки, відповідач свої зобов`язання не виконує належним чином, позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості перед позивачем за кредитними договорами, звернути стягнення на майно, що перебуває в іпотеці АТ «Універсал Банк», а саме квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

11 листопада 2019 року представником відповідача було подано відзив на позов, в якому відповідач також клопотав про застосування строків позовної давності до вимог позивача, який був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи.

12 листопада 2019 року відповідачем, через канцелярію суду, подано заяву про відвід головуючого судді Каліушка Ф.А., яку ухвалою суду від 12 листопада 2019 року визнано необґрунтованою, передано справу для вирішення відводу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) та провадження у справі зупинено до вирішення заяви про відвід головуючого.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Даниленка В.В. від 30 січня 2020 року було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого судді Каліушка Ф.А. у даній справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року відновлено провадження у даній цивільній справі та призначено її в підготовче судове засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , третя особа) та надано йому право на подання пояснень щодо позову, з викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову, протягом десяти днів з дня вручення ухвали з відповідними додатками.

12 жовтня 2020 року представником позивача надано відповідь на відзив, яку було прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

04 лютого 2021 року представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, які були прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

03 червня 2021 року від ОСОБА_2 надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до АТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року прийнято до свого провадження позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою. Об`єднано її в одне провадження з даною цивільною справою та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено дану справу до розгляду по суті в судове засідання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, при цьому надіслав клопотання про перенесення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, направив заяву про перенесення розгляду справи.

Водночас, відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, будь-яких доказів поважності причин нез`явлення в судове засідання позивачем та третьою особою не надано, а враховуючи строки розгляду справи та її перебування у суді більше двох років та те, що свою правову позицію вони виклали у позовній заяві та інших заявах по суті, суд відмовляє у задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи та визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторін за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позовна заява АТ «Універсал Банк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено способи порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 1054 ЦК України визначено поняття кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 , було укладено Кредитний договір № 046-2008-1630 (надалі Кредитний договір-1), відповідно до ст. 1 якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 31 976 швейцарських франків на строк користування до 10 травня 2038 року включно, а Позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 4,5% річних, у період з 22 травня 2008 року по 10 травня 2013 року включно, 9,95% річних, у період з 11 травня 2013 року по 10 травня 2038 року включно та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі.

22 травня 2008 року між цими ж сторонами було укладено Кредитний договір № 046-2008-1631 (надалі - Кредитний договір-2), відповідно до ст. 1 якого Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 107 554 швейцарських франків на строк користування до 10 травня 2038 року включно, а Позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 10,45% річних.

Пунктами 2.1 Кредитного договору-1, Кредитного договору-2, сторонами було погоджено, що зобов`язання Кредитора надати Кредит виникає з моменту виконання усіх та кожної з наведених умов, а саме пп. 2.1.1. цього Кредитного договору, яким передбачено укладення в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Кредитним договором відповідних договорів згідно п. 3.1 - 3.2. цього Кредитного договору.

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору-1, Кредитного договору-2, за умовами даного договору Позичальник зобов`язується в забезпечення повернення кредиту, процентів, комісій, неустойки та інших штрафних санкцій, а також інших платежів передбачених даним договором, в тому числі витрат понесених Кредитором у випадку звернення стягнення на заставне майно, протягом 1-го календарного дня з дати укладення цього договору забезпечити належне оформлення договору іпотеки, пунктом 3.2 цього Кредитного договору - належне оформлення договору поруки.

Відповідно, сторонами на виконання п. 2.1 Кредитного договору-1 та Кредитного договору-2 було укладено в забезпечення виконання зобов`язання Договір іпотеки б/н від 22 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Л.М. Івановою та зареєстрованого реєстрі під № 2795. Відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю (відповідачу) на праві приватної власності.

10.09.2010 року до Договору іпотеки нерухомого майна - квартири, ОСОБА_5 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, внесено зміни до цього договору, а саме, в преамбулі «Терміни в Договорі вживаються в такому значенні», в графі «Основний договір № 2» - Кредитний договір № 046-2008-1631 від 22 березня 2008 року, місяць укладання договору закреслено та замість місяця укладання - «березень», внесено зміни місяць укладення - «травень».

Також, 22 травня 2008 року між Позивачем та ОСОБА_2 (надалі - Поручитель). в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 046-2008-1631 від 22.05.2008 року, було укладено Договір поруки № 046-2008-1631-Р від 22.05.2008 року (далі - Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки, сторони домовились, що Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору, укладеному між Кредитором і Боржником, в повному обсязі, як в існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У пункті 4.2. сторони визначили, що Порука припиняється із припиненням усіх зобов`язань Боржника за Основним договором, що забезпечуються такою порукою.

08.09.2009 року сторони уклали Додаткову угоду б/н до Договору поруки, якою підтверджувалась з боку Поручителя зміна розміру ставок відсотків річних за користування кредитними коштами за Основним договором.

09.09.2010 року між сторонами було укладено Договір поруки №б/н від 09.09.2010 року, яким Договір поруки було викладено в новій редакції, яким підтверджувалась з боку Поручителя зміна розміру ставок відсотків річних за користування кредитними коштами за Основним договором.

25.02.2014 року Банком на адресу Позичальника та Поручителя направлені Вимоги про сплату простроченої заборгованості за Кредитним договором № 046-2008-1630 від 22 травня 2008 та Кредитним договором № 046-2008-1631 від 22 березня 2008.

10 жовтня 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва по справі № 753/11589/14-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було ухвалене заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено в повному обсязі та стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 1 934 409 грн. 94 коп., яка складається з:

-суми основної заборгованості у розмірі 377 677 грн. 10 коп. та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 10 074 грн. 63 коп. за кредитним договором № 046-2008-1630 від 22.03.2008 року;

-суми основної заборгованості у розмірі 1 340 628 грн. 38 коп. та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 206 039 грн. 84 коп. за кредитним договором № 046-2008-1631 від 22.03.2008 року;

-судовий збір у сумі 3 654 грн.

04.07.2018 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі №753/10359/17, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2014 року було переглянуто за нововиявленими обставинами та скасовано. В задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовлено у повному обсязі.

При цьому, в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2018 по справі №753/10359/17 було встановлено та підтверджено матеріалами справи, ПАТ «Універсал Банк» зі свого боку у відповідності до п. 1.1, 2.3 свої зобов`язання кредитними договорами за № 046-2008-1630 від 22.03.2008 та за № 046-2008-1631 від 22.03.2008 не виконав, а саме, не надав позичальнику на умовах кредиту грошових коштів, які мали б видаватись та проводитись на відкритий поточний рахунок позичальника у відповідності до п. 2.1.3 кредитних договорів.

Як вбачається матеріалів справи, зокрема виписки по особовому рахунку за 22.05.2008 позичальником (відповідачем) ОСОБА_1 було відкрито два рахунки, на які банком 22.05.2018 перераховані кредитні кошти у розмірі 31 976,00 швейцарських франків (в еквіваленті 150 544,26 грн.) та 107 554,00 швейцарських франків (в еквіваленті 506 368,43 грн.) за кредитними договорами укладеними від 22.05.2018 відповідно (а.с. 92).

У судовому засіданні дану обставину представник позивача не заперечувала, та пояснила, що спочатку з невідомих їй причин між сторонами було укладено кредитні договори за № 046-2008-1630 та № 046-2008-1631 від 22.03.2008, в подальшому 22.05.2018 були укладені кредитні договори за № 046-2008-1630 та № 046-2008-1631, відповідно до умов яких банком перераховані кредитні кошти у розмірах передбачених договорами на рахунки відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.

Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

(відповідає правовому висновку КЦС ВС зробленому у Постанові від 22.12.2021 у справі № 752/17123/18).

07.08.2019 року АТ «Універсал Банк» звернувся з позовною заявою до відповідача, в обґрунтування якої зазначає, що ОСОБА_1 , як Позичальник за кредитними договорами, свої зобов`язання не виконала, чим порушила умови Кредитних договорів, станом на дату звернення з позовною заявою заборгованість за кредитними договорами залишається не погашеною, відповідно АТ «Універсал Банк» набуло законного права звернути стягнення на іпотечне майно відповідача в рахунок погашення заборгованості за Кредитними договорами.

При цьому позивач визначає спосіб виконання рішення шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Щодо застосування строку позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як зазначалося вище, між сторонами 22.05.2008 року було укладено кредитні договори за № 046-2008-1630 та № 046-2008-1631, відповідно до умов яких банком перераховані кредитні кошти у розмірах передбачених договорами на рахунки відповідача ОСОБА_1 .

Підпунктом 5.2.5. Кредитного договору-1 та Кредитного договору-2 сторони погодили, що у випадку направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов кредитних договорів протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Як вбачається з Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 046-2008-1631 від 22.05.2008 року, який позивач додав до позовної заяви, прострочення Боржника з виконання Основного зобов`язання розпочалося з 10.04.2013 року.

25.02.2014 року Банком на адресу Позичальника та Поручителя направлені Вимоги про сплату простроченої заборгованості за Кредитним договором № 046-2008-1630 від 22 травня 2008 та Кредитним договором № 046-2008-1631 від 22 березня 2008, відповідно до яких позивач вимагав достроково, через 61 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає на 31 календарний день з дати відправлення Позичальнику відповідної вимоги та за умови її невиконання (пп. 5.2.5. Кредитних договорів).

Отже, у справі, яка є предметом розгляду, позивач міг пред`явити позов до Іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі), оскільки сторонами у Іпотечному договорі окреме не визначено іншого строку позовної давності за вимогами за цим договором.

Відповідно, позовна давність за вимогами щодо виконання основного зобов`язання за Кредитним договором повинна обчислюватись з 28.03.2014 року. В такому разі Кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) з вказаної дати.

З викладеного вбачається, що банк, пред`явивши 25 лютого 2014 року іпотекодавцю і поручителю досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитними договорами, вимагав достроково, протягом 30 днів із моменту направлення повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання пропустив строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - 28 березня 2014 року) протягом трьох років (до 28 березня 2017 року), проте до суду звернувся з позовом 07.08.2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

(відповідає правовому висновку викладеному у Постанові ВС КЦС від 10.10.2019 року у справі № 357/9126/17-ц).

Позивачем належними доказами вказані обставини не спростовано. Посилання позивача на частину 2 пункту 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» не може бути прийняте до уваги, оскільки стягнення заборгованості з поручителя не є предметом розгляду даної справи.

Стосовно заявлених вимог за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору щодо припинення поруки за договором поруки № 046-2008-1631-Р від 22.05.2008 року в редакції Договору поруки б/н від 09 вересня 2010 року

Умовами Договору поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (22.05.2008 року) та припиняється із припиненням всіх зобов`язань Позичальника за Основним договором (пункти 4.1., 4.2 Договору поруки).

Тобто, Договором поруки не визначено строку після закінчення якого порука припиняється, а наявний в договорі поруки п. 4.2., яким встановлено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань Позичальника за Основним договором не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту стст. 251, 252 ЦК України, де визначено, що з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

За змістом ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (тут і далі, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора.

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке винило на основі договору, а саме відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, з датою погашення щомісячних платежів в останні робочий день, що передує «10» числу кожного місяця.

Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду України від 29.06.2016 у справі № 6-272цс16, якщо умовами Кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання Боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до Поручителя.

Отже, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

(Така ж правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц (провадження № 14-224цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18)

Як вбачається з Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 046-2008-1631-Р від 22.05.2008 року, яку позивач додав до позовної заяви, прострочення Боржника з виконання Основного зобов`язання розпочалося з 10.04.2013 року.

З огляду на викладене, саме з 11.04.2013 року розпочав свій перебіг встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк для звернення кредитора до поручителя з відповідною вимогою про сплату ним боргу боржника за невиконання Кредитного договору.

Отже, у разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів у відповідності до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України «суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.»

25.02.2014 року Банком на адресу Поручителя направлено вимогу про сплату простроченої заборгованості за Кредитним договором. Зі змісту вимог вбачається, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким що настав на 31 день з моменту направлення цих вимог.

Враховуючи те, що у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2018 року по справі №753/10359/17 встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені кредитні договори за № 046-2008-1630 та № 046-2008-1631, відповідно до умов яких банком перераховані кредитні кошти у розмірах передбачених договорами на рахунки відповідача ОСОБА_1 та будь-яких інших кредитних договорів між сторонами не укладалось, то вказана вимога є вимогою саме про сплату простроченої заборгованості за Кредитним договором № 046-2008-1631 від 22.05.2008 року.

Протягом шести місяців з моменту надсилання вимоги від 25.02.2014 кредитор - ПАТ «Універсал Банк» до суду з позовом до поручителя - ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 046-2008-1631 від 22 травня 2008 року та Договором поруки № 046-2008-1631-Р від 22.05.2008 року в редакції Договору поруки б/н від 09 вересня 2010 року не звернувся.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції в редакції Закону № 1414-VIII від 14.06.2016).

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 та підтриманий у Постанові ВС від 15.06.2020 № 138/240/16-ц (№ в ЄДРСР 89903310)).

З огляду на вказане у Договорі поруки сторони не встановили її строк у розумінні ст. 251 ЦК України. Тому у цьому випадку треба застосовувати припис ч. 4 ст. 559 цього кодексу у відповідній редакції про припинення якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), а також постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Отже, зі спливом строку, визначеного договором поруки, або зі спливом строку, визначеного законом, порука та відповідне право вимоги кредитора припиняються.

(Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком викладеним у Постанові ВП ВС від 26.05.2020 по справі № 638/13683/15-ц).

Договором поруки строк дії поруки сторонами не встановлено. Укладаючи Договір про внесення змін до Договору поруки сторони також не встановлювали строк дії поруки за оспорюваним Договором у розумінні статей 251, 252, 559 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) ЦК України.

Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а наявна в договорі стаття 4, якою встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобов`язань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту статей 251, 252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (п. 49 Постанови ВС від 05.06.2019 по справі № 554/1566/17 (№ в ЄДРСР 82419889).

Як зазначалося вище, строк виконання боржником зобов`язання за Кредитними договорами настав 28.03.2014 року.

Отже, передбачений частиною ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про стягнення заборгованості за Кредитним договором у зв`язку з невиконанням боржником свого обов`язку щодо погашення всієї заборгованості за Кредитним договором, має обчислюватись саме з 28.03.2014 року.

Відповідно порука ОСОБА_2 за Договором поруки № 046-2008-1631-Р від 22.05.2008 року в редакції Договору поруки б/н від 09 вересня 2010 року припинилася 28.09.2014 року, а отже позовні вимоги третьої особи підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат в частині сплати судового збору здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 12, 77- 83, 89, 95, 141, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - відмовити.

Позовні вимоги третьої особи ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Визнати припиненою поруку за договором поруки №046-2008-1631-Р від 22 травня 2008 року в редакції договору поруки б/н від 09 вересня 2010 року, укладеним між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19; ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.