14.12.2021 Справа № 363/1759/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Щур А.Б., за участю прокурора Вишгородської окружної прокуратури Кривошея С.В., представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» 25.04.2019 р. звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок, в якій просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 року в частині передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; визнати недійсними державні акти на право власності: серії ЯЖ № 692965 виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером :24:003:0307; серії ЯЖ № 692966 виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером :24:003:0014 для ведення садівництва, які розташовані в садовому товаристві «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області; витребувати на користь держави в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1199 га, з кадастровим номером :24:003:0307; ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1199 га, з кадастровим номером :24:003:0014, загальною вартістю 5470,72 грн., які розташовані в садовому товаристві «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Також просив визнати поважними причини пропущення прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим,що в ході досудового розслідування кримінального провадження внесеного 26.02.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145, розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 року передано безоплатно у власність земельні ділянки для ведення садівництва, які розташовані в садовому товаристві «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На підставі вказаного розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації вказаним особам видано наступні державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЖ № 692965, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером :24:003:0307 для ведення садівництва, серії ЯЖ № 692966 виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером -.24:003.0014 для ведення садівництва, які розташовані в садовому товаристві «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Згідно інформації наданої ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та зведеного кадастрового плану земельних ділянок в межах Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області виготовленим державним підприємством «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», згідно якого земельні ділянки з кадастровими номерами :24:003:0307, :24:003:0014 повністю накладаються на землі, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» згідно державного акту на право постійного користування землею серії І1-КВ № 003307 від 25.07.2002 р. На час прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією спірного розпорядження № 766 від 15.10.2008 у власності чи користуванні громадської організації садівниче товариство «Вишневий» земельні ділянки не перебували, що підтверджується інформацією Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-10-0.331-17090/2-18 від 09.11.2018 р., а тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як члени садівницького товариства «Вишневий» не могли мати у користуванні земельні ділянки у вказаному садовому товаристві та, відповідно, не мали права на їх приватизацію. Таким чином, земельні ділянки передано у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», без вилучення її з постійного користування державного підприємства та без виключення її з Державного лісового фонду України. Про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише 17.11.2017 р. після отримання листів № 05М-2493-17 від Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та № 09-22/196 від 10.04.2018 р. від ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з зведеним кадастровим планом земельних ділянок, якими підтверджено факт відведення спірних земельних ділянок у приватну власність за рахунок земель лісового фонду, тому просять визнати поважними причини пропуску строку позовної давності.На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

25.04.2019 р. матеріали цивільної справи надійшли до Вишгородського районного суду Київської області.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.04.2019 р. позовну заяву було повернуто позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.08.2019 р. апеляційну скаргу керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури задоволено та скасовано ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26.04.2019 р., справу направлено для продовження розгляду до того ж суду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.09.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.11.2019 р. клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Брагіної Н.О. про витребування доказів задоволено та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області надати до суду копію технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності площею 0,1199 га з кадастровим номером 0:24:003:0014, для ведення садівництва на ім`я ОСОБА_2 , яка затверджена розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 р. та копію технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності площею 0,1199 га з кадастровим номером 00:24:003:0307, для ведення садівництва на ім`я ОСОБА_1 , яка затверджена розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 р.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.02.2021 р. підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою суду від 16.08.2021 року замінено первісного позивача заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури на його правонаступника Вишгородську окружну прокуратуру.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.02.2021 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. 12.11.2019 р. через канцелярію суду подавав відповідь на відзив представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Брагіної Н.О.

Представник Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Представник ДП «Вищедубечанське лісове господарство» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. 07.11.2019 р. через канцелярію суду їх представником адвокатом Кілічавою Т.М. були подані пояснення, де зазначено, що розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 р. прийнято з порушенням вимог закону. Земельна ділянка, площею 0,1199 га з кадастровим номером :24:003:0307 для ведення садівництва, яка передана ОСОБА_1 та земельна ділянка, площею 0,1199 га з кадастровим номером :24:003:0014, яка передана ОСОБА_2 повністю накладаються на землі, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003307 від 25.07.2002 року. Крім того, розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 р. надано земельні ділянки у власність для ведення садівництва для цілей не передбачених ст. 9 ЛК без затвердження проекту відведення земельної ділянки, без її вилучення у попереднього землекористувача ДП «Вищедубечанське лісове господарство», без отримання погодження органу з питань лісового господарства на зміну цільового призначення, без зміни цільового призначення земель лісового фонду. На підставі викладено представник просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову. Раніше надавала письмовий відзив на позовну заяву, заяву про застосування строку позовної давності. Зазначила, що прийняте Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження про передачу у власність земельних ділянок є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, докази, які надані прокурором є неналежними та не відповідають вимогам законодавства, також відсутні належні і допустимі докази щодо належності спірних земельних ділянок до земель, лісового фонду та, що вони перебувають у постійному користуванні ДП ""Вищедубечанське лісове господарство.

Відповідач Вишгородська районна державна адміністрація у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чиномта через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило.

Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідачів - ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б № 026076, виданого виконавчим комітетом Вишгородської районної ради у 1991 р., Вишгородський завод «Карат» користується земельною ділянкою, площею 47,8 га з цільовим призначенням - для ведення колективного садівництва.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003307 від 25.07.2002 р. ДП «Вищедубечанське лісове господарство» користується земельною ділянкою, площею 07934,8 га з цільовим призначенням - для ведення лісового господарства на підставі рішення Сувидської сільської ради народних депутатів від 19.12.1997 р. № 78.

Так, відповідно довідки № 10, виданої головою СТ «Вишневий» ОСОБА_1 є членом садового товариства СТ «Вишневий» та згідно копії членської книжки СТ «Вишневий», виданої 20.10.2007 р., сплачує членські та цільові внески, здійснює оплату за електроенергію.

Із копії акта про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (користувачу) земельної ділянки від 24.10.2007 р. межові знаки земельної ділянки встановлені на місцевості в кількості 4 шт. передані на зберігання ОСОБА_1 .

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 15.10.2008 р. № 766 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам, членам садівницьких товариств на території Демидівської, Ровівської, Сувидської та Хотянівської сільських рад Вишгородського району Київської області», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва громадянам, членам садівницьких товариств. Передано безоплатно у власність земельні ділянки для ведення садівництва громадянам, членам садівницьких товариств згідно із додатком, що додається.

Як вбачається з додатку до розпорядження виконуючого обов`язки голови адміністрації від 15.10.2008 р. №766 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 кожній передано у власність земельні ділянки площею 0,1199 га в с/т «Вишневий».

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 334464, виданого Управлінням земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області 20.02.2009 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.10.2007 р. № 1176 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 295, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 32 218 880 00 24 004 0014, яка розташована Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, с/ т «Вишневий», цільове призначення для садівництва.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 692966, виданного Вишгородською райдержадміністрацією 03.07.2009 р. на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 15.10.2008 р. №766 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 57, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер 32 218 880 00 24 004 0014, яка розташована Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, с/ т «Вишневий», цільове призначення для садівництва.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 692965, виданного Вишгородською райдержадміністрацією 03.07.2009 р. на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 15.10.2008 р. № 766 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 58, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер 32 218 880 00 24 003 0307, яка розташована Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, с/ т «Вишневий», цільове призначення для садівництва.

Як вбачається з копії зведеного кадастрового плану земельних ділянок в межах Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області земельні ділянки з кадастровими номерами 32 218 880 00 24 004 0014 та 32 218 880 00 24 003 0307, накладаються на землі лісового фонду, які перебувають в користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Відповідно до листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 15.08.2018 р. № 04-48/1786 Управління не надавало погодження на зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення з кадастровими номерами 32 218 880 00 24 004 0014 та 32 218 880 00 24 003 0307 для їх використання в цілях не пов`язаних з веденням лісового господарства, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Вищедубечанський лісгосп».

Як вбачається із відповіді Головного управління держгеокадасту у Київській області від 09.11.2018 р. №10-10-0.331-17090/2-18, у місцевому фонді документації із землеустрою Відділу відсутні проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :24:003:0307, :24:003:0014, проекти землеустрою щодо відведення у користування або оренду земельної ділянки садівничому товариству «Вишневий» та державний акт на право користування на землю, виданого громадській організації садівниче товариство «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Також відсутня інформація про те чи перебували земельні ділянки з кадастровими номерами :24:003:0307, :24:003:0014 станом на 14.10.2008 р. в межах території садівничого товариства «Вишневий» та/або у користуванні садівничого товариства «Вишневий».

ОСОБА_4 у протоколі допиту свідка від 18.01.2019 р., проведеного прокурором Вишгородського відділу Києво- Святошинської місцевої прокуратури Кривошеєю С.В., дав свідчення, що садове товариство « ІНФОРМАЦІЯ_1 » має у постійному користуванні земельну ділянку для ведення садівництва площею 43,3 га на підставі державного акту на право користування землею серії Б № 026076 виданий 1991 р. виконавчим комітетом Вишгородської районної ради. Державний акт видавався заводу «Карат». В 1991 р. на вказаних землях було створено садове товариство «Лісовий», а вже в 1997 р. було перереєстрована громадська організація «Садове товариство «Вишневий». Сама громадська організація «Садове товариство «Вишневий» не має державного акту на право власності чи на право користування землею та користується державним актом серії Б № 026076 виданим 1991 р. В період з 2007 по 2008 рік земельні ділянки видавались в садовому товаристві з відома колишнього голови садового товариства ОСОБА_5 ОСОБА_4 невідомо чи були ОСОБА_1 , ОСОБА_2 членами садового товариства «Вишневий» в період з 2007 по 2008 рік та чи знаходяться їх земельні ділянки в межах чи за межами СТ.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виданого 05.02.2019 р. громадська організація садівниче товариство "Вишневий"зареєстрована 10.11.1997 р.

Відповідно до статуту громадської організації садівниче товариство "Вишневий" є правонаступником садівничого товариства «Лесной», зареєстрованого 10.11.1997 р., створеного фізичними особами з метою організації колективного садівництва, городництва та загородного відпочинку для членів сімей на ділянці загальною площею 43,3 га, яка виділена рішенням Виконкому Вишгородської районної ради народних депутатів за № 473-2 від 11.06.1979 р., розташованій в урочищі Ровжі радгоспу «Жукинський» Сувидської сільради Вишгородського району Київської області.

Згідно кадастрового плану земельної ділянки площею 43,3223 га, в тому числі землі загального користування 6,4944 га садового товариства «Вишневий» встановлені опис меж: від А до Б землі Київської добувної фабрики, від Б до В землі каскаду Київських ГЕС і ГАЕС, від В до А землі Вищедубечанського ДЛГ.

Відповідно до листа ДП «Вищедубечанський лісове господарство» від 07.02.2019 р. № 06-46/39 Державному підприємству не було відомо про прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження від 15.10.2008 р. № 766, якими було надано у приватну власність земельні ділянки. Право постійного користування ДП «Вищедубечанський лісгосп» не припинялося в установленому законом порядку, згоди чи будь-яких погоджень на її вилучення та зміну їх цільового призначення не надавалось.

Відповідно до листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 11.02.2019 р. № 06-46/272, Управлінню не було відомо про прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження від 15.10.2008 р. № 766, якими було надано у приватну власність земельні ділянки. Право постійного користування ДП «Вищедубечанський лісгосп» не припинялося в установленому законом порядку, згоди чи будь-яких погоджень на її вилучення та зміну їх цільового призначення не надавалось.

Із відповіді Голови правління ГО СТ «Вишневий» № 2 від 11.10.2019 р. вбачається, що ОСОБА_1 була членом СТ «Вишневий» у період 2007-2008 р. та їй була виділена земельна ділянка № НОМЕР_1 . СТ «Вишневий» володіє земельною ділянкою загальною площею 43,3 га, розташованою в урочище Ровжі радгоспу «Жукинський» Сувидської сільради, за рішенням виконавчого комітету Вишгородської районної Ради народних депутатів № 473-2, оскільки воно є правонаступником садівничого товариства «Лесной», якому ця ділянка була надана у безстрокове користування для організації колективного саду.

Як вбачається із відповідей головного управління Держгеокадасту у Київській області від 17.10.2019 р. № 29-10-0.332-13471/2-19, від 17.10.2019 р. № 29-10-0.332-13472/2-19 за інформацією відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області у місцевому фонді документації із землеустрою Відділу наявна Технічна документація щодо складання державних актів на право приватної власності на землю членам СТ «Вишневий», який розташований на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області (а тому числі земельні ділянки з кадастровим номером :24:003:0307, :24:003:0014). Крім того, у Відділу відсутня інформація щодо розроблення в період з 2017-2019 років Технічної документації по встановленню меж земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» в межах Сувидськох сільської ради Вишгородського району Київської області.

На виконання ухвали суду від 12.11.2019 р. про витребування доказів Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області надано лист про те, що технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 0:24:003:0014 для ведення садівництва на ім`я ОСОБА_2 та технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 0:24:003:0307 для ведення садівництва на ім`я ОСОБА_1 у місцевому фонді документації із землеустрою не виявлені (розробниками на зберігання не передавалися).

Згідно ч.1 ст.149 ЗК України (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 1 статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За змістом пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Отже, враховуючи висновок Конституційного Суду України розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 15.10.2008 № 766 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Враховуючи викладене, позовні вимоги, предметом якого є визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке розпорядження органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання.

Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14: у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Також, твердження позивача про те, що розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 15.10.2008 р. № 766 не відповідають вимогам земельного законодавства спростовується наступним.

Судом встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 15.10.2008 № 766 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам, членам садівницьких товариств на території Демидівської, Ровівської, Сувидської та Хотянівської сільських рад Вишгородського району Київської області», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення садівництва громадянам, членам садівницьких товариств. Передано безоплатно у власність ділянки для ведення садівництва громадянам, членам садівницьких товариств згідно із додатком, що додається.

При розгляді даної справи суд, у відповідності до ст.58 Конституції України, застосовує законодавство, яке існувало на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України, (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), місцева державна адміністрація, зокрема розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно ч.5 ст.149 ЗК України (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Згідно ч.1 ст. 149 ЗК України: земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Набуття права на землю громадянам та юридичним особам здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 15.10.2008 р. в частині передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняте з дотримання норм законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 692966, виданного Вишгородською райдержадміністрацією 03.07.2009 р. на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 15.10.2008 р. №766 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 57, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер 32 218 880 00 24 004 0014, яка розташована Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, с/ т «Вишневий», цільове призначення для садівництва. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 08.11.2019 р. № 10-10-0.332-14517/2-19 при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 692966 була допущена технічна помилка не вірно вказано тризначний номер кадастрового кварталу в межах кадастрової зони земельної ділянки у структурі кадастрового номеру 32 218 880 00 24 004 0014, вірний 32 218 880 00 24 003 0014.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 692965, виданного Вишгородською райдержадміністрацією 03.07.2009 р. на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 15.10.2008 р. №766 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 58, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1199 га, кадастровий номер 32 218 880 00 24 003 0307, яка розташована Київська область, Вишгородський район, Сувидська сільська рада, с/ т «Вишневий», цільове призначення для садівництва.

Відповідно до ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Згідно до ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Статтею 21 Земельного кодексу України визначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст.3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Крім того, відповідно до п.2 ст.5 ЛК України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Згідно зі ст.7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до ст.8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Прокурор вказує, що підставою для звернення до суду стало розслідування кримінального провадження № 0000145, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 26.02.2018 р., під час якого встановлено, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 р. «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам, членам садівницьких товариств на території Демидівської, Ровівської, Сувидської та Хотянівської сільських рад Вишгородського району Київської області» передано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у власність земельні ділянки площею 0,1199 га в с/т «Вишневий».

Крім того, відповідно до ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідачі по справі у встановленому законом порядку реєстрували право власності на спірну земельну ділянку. Крім того, у даному випадку, первісне безвідплатне відчуження майна здійснено державою шляхом прийняття рішень державними органами, тобто внаслідок реалізації волі держави на розпорядження державною власністю.

Прокурором стверджується, що Вишгородською районною державною адміністрацією не було змінено призначення земельних ділянок, передано у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 земельні ділянки лісового фонду та, в порушення вимог діючого законодавства, не розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та не проходили державну експертизу.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов`язковій експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Однак, згідно розпорядження № 766 від 15.10.2008 р. були передані земельні ділянки з цільовим призначенням колективне садівництво.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором на підтвердження доводів позовної заяви, крім безпосередньо оскаржуваного розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 р., додано зведений кадастровий план земельних ділянок М 1:2000, проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Вищедубечанський лісове господарство» (таксаційний опис, відомості поквартальних підсумків), моніторинг Публічної кадастрової карти, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-019 від 05.11.2019 р., кадастровий план земельної ділянки :24:016:6001, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-019 від 05.11.2019 р., кадастровий план земельної ділянки :24:003:0014, копії поземельних книг на земельні ділянки з кадастровими номерами :24:004:0014, :24:003:0014, :24:016:6001, копія державного акту на право постійного користування ІІ-КВ № 003307 від 25.02.2002 р.

З наданої прокурором копії державного акту на право постійного користування ІІ-КВ № 003307 від 25.02.2002 р. неможливо достовірно встановити, що земельні ділянки з кадастровим номером :24:003:0014, :24:003:0307 знаходяться на землях лісового фонду.

В свою чергу прокурором не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» у встановленому законом порядку реєстрував право постійного користування земель лісового фонду в межах Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також, на підтвердження того, що спірні земельні ділянки, які виділялися оскаржуваним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації, відносяться до земельних ділянок лісогосподарського призначення, прокурором було надано зведений кадастровий план, який не відповідає вимогам щодо належності та достатності доказів, оскільки не містить всіх необхідних ідентифікуючих даних, що дозволяють встановити співвідношення спірних земельних ділянок.

Тому вимога позивача про витребування земельних ділянок на користь держави в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» спірної земельної ділянки, не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із положеннями ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, передбачено інші правила, ніж ті, що визначено у відповідному акті законодавства України, то згідно із частиною другою (далі - Закон № 1906-ІУ). Статті 3 Закону України від 23.06.2005 р. № 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, питання тлумачення й застосування цієї Конвенції та протоколів до неї підпадають під юрисдикцію Європейського суду з прав людини. Обов`язковість цієї юрисдикції визнана Україною під час ратифікації Конвенції, що закріплено в «Законі України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Крім того, Законом України від 22.02.2000 р. № 1484-ІП «Про ратифікацію Протоколу № 6 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який стосується скасування смертної кари» було ратифіковано відповідний Протокол № 6 до Конвенції, який набрав чинності для України 01.05.2000 р.; Законом України від 09.02.2006 р. № 3435-ІУ «Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» було ратифіковано згадані протоколи. При цьому Протокол №14 змінює контрольну систему Конвенції і вносить до неї відповідні зміни і зазначені протоколи набрали чинності для України 01.07.2006 року та 01.06.2010 р. відповідно.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Враховуючи, що Україна визнає юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, то застосування судами цієї Конвенції має здійснюватися з обов`язковим урахуванням практики Європейського суду з прав людини не тільки щодо України, а й щодо інших держав.

Таку позицію висловив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ в постанові пленуму від 19.12.2014 р. № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя».

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява № 29979/04 Європейський суду з прав людини визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції, зокрема державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 р. майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Верховний Суд України у постанові від 14.03.2007 р., на підставі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовував рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» та зазначив, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені в наслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

В матеріалах справи відсутні докази неправомірної поведінки відповідача - фізичної особи, під час приватизації земельної ділянки.

Тому, вимога прокурора про витребування на підставі ст.ст.387 - 388 ЦК України на користь держави в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство», що знаходяться у власності фізичної особи (із збереженням за ними зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності на земельні ділянки) не ґрунтується на вимогах закону, є не обґрунтованим і не підкріплене належними доказами.

Крім того, відповідно до положення статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Виходячи зі змісту статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, п.5 Перехідних положень вищевказаного Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, на час звернення заступника керівника Києво-Святошинської прокуратури з вказаним позовом до суду строк позовної давності сплив, що фактично не заперечує прокурор ставлячи питання перед судом про поновлення строку з поважних причин. Про існування оскаржуваного розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 15.10.2008 р. № 766, прокурору стало відомо під час здійснення заходів з моніторингу даних Публічної кадастрової карти України.

Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи вище викладене судом під час розгляду справи не здобуто доказів, відповідно до положень ст.12 ЦПК України, що розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 15.10.2008 р. № 766 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам, членам садівницьких товариств на території Демидівської, Ровівської, Сувидської та Хотянівської сільських рад Вишгородського району Київської області», в частині передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в с/т «Вишнневий» винесене з порушенням норм Закону.

Отже, враховуючи приписи змагальності та диспозитивності судового розгляду, позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 р. в частині передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; визнання недійсним державний акти на право власності: серії ЯЖ № 692965 виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером :24:003:0307; серії ЯЖ № 692966 виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером :24:003:0014 для ведення садівництва, які розташовані в садовому товаристві «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області; витребування на користь держави в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1199 га, з кадастровим номером :24:003:0307; ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1199 га, з кадастровим номером :24:003:0014, загальною вартістю 5470,72 грн., які розташовані в садовому товаристві «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог без застосування вимог ст. 267 ЦК України, у зв`язку з необґрунтованістю вимог прокуратури, оскільки вони не були доведенні під час розгляду справи належними та допустимими доказами по справі.

З урахуванням положення ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 24.12.2021 року.

Позивачі: Вишгородська окружна прокуратура Київської області (адреса: 07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 5), яка діє в інтересах держави в особі: Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства (, адреса: 03115, м. Київ, вул. Святошинська, 30) та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» (, адреса: 07342, Київська область, Вишгородський район, с. Пірнове, вул. Київська, 1)

Відповідачі: Вишгородська районна державна адміністрація (, 0730, Київська область, м. Вишгород, вул. Шевченка, 1)

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП № НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий органом 8032, 15.07.2019 р., адреса: АДРЕСА_1 )

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП № НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 13.11.1997 р., адреса: АДРЕСА_1 )

Головуючий: М.Б. Баличева