Справа № 266/3649/21
Провадження№ 2/266/927/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23 грудня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участю секретаря Петрухіної Т.Л.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми забезпечувального платежу у розмірі 140 000,00 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. на користь ОСОБА_1 та 50000,00 грн. на користь ОСОБА_2 .

В обгрунтування позовних вимог зазначили наступне. 03.02.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Макаревич В.Г. та зареєстровани в реєстрі під №496. У відповідності до п. 1 договору сторони зобов`язались до 02.06.2021 року укласти договір купівлі-продажу квартири, яка перебуває у власності ОСОБА_3 , також згідно умов договору відповідач зобовязаний був підготувати всі необхідні документи для укладення основного договору купівлі-продажу квартири. Позивачами в рамках забезпечення виконання зобов`язань по договору передано ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 70 000,00 грн. Відповідно до п.п. 9.2. п. 9 договору у разі невиконання договору з вини відповідача, останній зобов`язаний повернути забезпечувальний платіж в подвійному розмірі, а мсаме в сумі 140 000грн. Станом на 02.06.2021 року ОСОБА_3 зобов`язання передбачені договором не виконані, у зв`язку з чим останній несе майнову відповідальність. Крім того, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вважаю, що діями ОСОБА_3 їм завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що відповідач шляхом зловживання довірою, введенням в оману, отримав грошові кошти, для виконання договірних зобов`язань у визначений термін, але нехтуючи зобов`язаннями та довірою позивачів свідомо не здійснив жодної дії щодо підготовки документів для продажу квартири. Кошти, які біли передані для забезпечення договору у сумі 70000 грн. є частиною грошової компенсації, отриманою позивачами за тривалий час проходження військової служби та призначалася для придбання житла всієї родини, зокрема і дітей. Родина позивачів весь час продовжувала проживати на найманій квартирі ,та за кожен місяць проживання сплачувала грошові кошти. Зменшення наявних коштів на придбання житла на суму задатку зменшує можливість родини придбати більш якісне житло. Значно погіршились відносини у родині, підривається ділова репутація позивачів як у очах командування так і у підлеглих. У зв`язку з викладеним вище, просять стягнути на користь позивачів з відповідача забезпечувальний платіж у сумі 140000,00 грн., та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. на користь ОСОБА_1 та 50000,00 грн. на користь ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.09.2021 року заяву про забезпечення позову повернуто заявникам.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.09.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.12.2021 року закрито підготовче судове засідання, проаву призначено до судового розгляду.

Позивачі надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач повідомлений про дату та час розгляду справи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв про відкладення розгляду справи суду не надав.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 02.03.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, зареєстрований в реєстрі за №496, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Макаревич В.Г. (а.с. 5).

Відповідно до п. 1 даного договору встановлено, що сторони зобов`язуються в порядку і на умовах, встановлених Попереднім договором, у строк до 02 червня 2021 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 . При цьому продавець у строк, зазначений у цьому пункті попереднього договору, зобов`язується підготувати документи, необхідні для укладення та нотаріального посвідчення Основного договору.

Відповідно до п. 4 попереднього договору встановлено, що з моменту укладення цього попереднього договору продавець зобов`язується: не відчужувати об`єкт купівлі-продажу іншим особам, не надавати в користування та не передавати в іпотеку,Ю не пропонувати на відчуження, не здійснювати відповідні переговори з цього приводу, не укладати попередніх договорів з іншими особами; у термін до 02 червня 2021 року належним чином підготувати всі документи, необхідні для підписання та нотаріального посвідчення основного договору, як це передбачено пунктом 1 попереднього договору.

Згідно пункту 8 попереднього договору встановлено, що покупці на забезпечення виконання зобов`язань за цим попереднім договором сплатили продавцеві забезпечувальний платіж в розмірі 70000,00 грн., який в результаті укладення основного договору надходить в рахунок зобов`язань покупців за основним договором.

Сторони встановили, що передбачений у цьому пункті забезпечувальний платіж не є одним із видів забезпечення виконання зобов`язань, які передбачено ст. 546 Цивільного кодексу України, тобто не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, а також встановили щодо цього забезпечувального платежу відповідні наслідки, які настануть у випадку невиконання умов цього попереднього договору, та які передбачені пунктами 9.1 та 9.2 цього попереднього договору.

Пунктом 9 попереднього договору встановлено, що сторони визнають, що у випадку, якщо невиконання умов цього попереднього договору станеться з вини покупців, то переданий покупцями продавцеві за цим попереднім договором забезпечувальний платіж залишається у продавця з відшкодуванням збитків у розмірі 30% від суми забезпечувального платежу.

У разі, якщо невиконання попереднього договору станеться з вини продавця, останній зобов`язаний повернути покупцям забезпечувальний платіж в подвійному розмірі.

З наданих позивачами матеріалів справи вбачається, що докази укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна (Основного договору) - відсутні.

Позивачі не відмовлялися від укладення основного договору, докази зворотного в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, на дату ухвалення рішення відповідач суму коштів в розмірі 70000,00 грн. не повернув, договір купівлі-продажу з порзивачами не уклав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання стаття 15 Цивільного кодексу України

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (в певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, установлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Відповідно до абзацу 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 655, ч. 1 ст.656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Разом з тим, згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Водночас, суд враховує, що ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) було зроблено наступні висновки.

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Авансом згідно із ч. 1 ст. 693 ЦК України визнається попередня оплата товару.

Відповідно до наведеної норми, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України.

З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд дійшов висновку про те, що платіж, переданий позивачами відповідачу за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові в розмірі 140000,00 грн.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обрання способу захисту є правом позивача, який в даному випадку обрав способом відновлення порушених прав - повернення належних йому коштів в національній валюті, що не суперечить приписам законодавства.

Отже, позовні вимоги щодо повернення забезпечувального платежу за попереднім договором від 02.03.2021 року у сумі 140000,00 грн. є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок не укладення в строк до 02 червня 2021 року основного договору купівлі-продажу квартири, суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Протягом всього часу розгляду справи в суді, в порушення положень п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що зі сторони відповідача, йому була спричинена саме моральна шкода. Як і не було надано стороною позивача будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 5 Постанови за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 50000,00 грн. та на користь ОСОБА_2 у розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 205, 509, 524, 533, 546, 570, 626, 635, 655, 656, 693, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 264, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму забезпечувального платежу у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Федотова В. М.