ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1636/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: представник апелянта Ткач Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року (суддя Мазурок О.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Дочірнього підприємства «Дитяче телевізійне агенство» («33 канал», далі ДП «ДТА»), ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 05 серпня 2019 року на офіційному веб-сайті ДП «ДТА» у розділі «новини» було опубліковано аудіовізуальні та текстові матеріали із заголовком «Зникнення 27 млн. грн.: інвестори «Октанта» звинувачують голову ЖБК із підрядником» (посилання: http:33tv.com.ua/октант). У даних матеріалах згадується ім`я позивача у світлі «ненадійного підрядника», а також зазначається про нібито поділ та присвоєння ним коштів ЖБК «Подільський край». ОСОБА_2 в даних матеріалах - незаконно і без жодних підстав називає позивача: «рейдером, який відбирає нажите іншими».

У наведених аудіовізуальних та текстових матеріалах йде мова про процес будівництва багатоквартирного жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Публічне розповсюдження недостовірної інформації про те, що роботи по завершенню будівництва припинено чи присвоєно кошти ЖБК порушує гідність позивача. На цьому підґрунті у решти контрагентів складається хибне уявлення про його підприємницьку діяльність. Необхідність повернення добропорядності собі та своєму імені значною мірою порушили звичний спосіб життя позивача, оскільки при укладенні угод із потенційними контрагентами він вимушений пояснювати цю ситуацію. Судова тяганина з метою захисту порушеного права та законних інтересів позивача, окрім того, що є коштовною, вимагає ще й надскладних психологічних зусиль. Вказані вище дії відповідачів призвели до порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниження настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, образливості, чутливості.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив суд:

1) визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його честі та гідності наступну інформацію, розповсюджену ДП «ДТА» («33 канал») та ОСОБА_2 в ефірі випуску новин від 05.08.2019 року (посилання: http:33tv.com.ua/октант);

2) зобов`язати ДП «ДТА» та ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом озвучення у найближчому випуску новин, з наступним опублікуванням на офіційному веб-сайті ДП «ДТА» такого тексту спростування: «05.08.2019 року у випуску новин із заголовком «Зникнення 27 млн.грн.: інвестори «Октант» звинувачують голову ЖБК із підрядником», озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що він згадувався в світлі «ненадійного підрядника», зазначалось про нібито поділ та присвоєння ним коштів ЖБК «Подільський край» та було озвучено те, що він нібито є «рейдером, який відбирає нажите іншими». Дана інформація підлягає спростуванню, оскільки не відповідає дійсності».

3) Стягнути з ДП «ДТА» та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 200000 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2020 року закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Дитяче телевізійне агенство» («33 канал»).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фраза відповідачки «рейдером, який відбирає нажите іншими» як вираження її суб`єктивної думки, є оціночним судженням. Дане висловлювання, з огляду на характер використання мовних символів, не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні фані. Чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет відповідності їх дійсності. Ураховуючи, що позивачем не доведено факту поширення відповідачкою щодо нього недостовірної інформації, позовні вимоги є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог відносно відповідачки ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначав, що при поданні позову до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ДП «ДТА», проте шляхом спільних переговорів ОСОБА_1 та ДП «ДТА» узгодили спірні питання, що стосувались предмета спору у справі та домовились про оприлюднення ДП «ДТА» нового сюжету у ефірі новин каналу. Після врегулювання ситуації ОСОБА_1 відмовився від позову в частині позовних вимог до ДП «ДТА». Своєю чергою ОСОБА_2 відмовилась спростовувати поширену інформацію та в межах судового процесу продовжувала наполягати на тому, що поширена нею інформація відповідає дійсності та є правдивою. Відповідачка долучила до матеріалів справи ряд письмових доказів, які на її думку підтверджують вірність її висловлювань. Окрім того, за клопотанням відповідача до участі у справі в якості свідків були залучені ряд осіб, які по суті спору пояснити не могли нічого, натомість, маючи незрозумілі особисті претензії до ОСОБА_1 , надавали пояснення, що виходили за межі предмета спору. При цьому, судом пояснення свідків були взяті до уваги та описані в судовому рішенні більше, ніж уся позиція позивача. Апелянт зазначає, що на даний час немає жодного вироку суду чи будь-якого іншого компетентного органу держави про причетність ОСОБА_1 до будь-яких дій, про які стверджувала ОСОБА_2 . На думку апелянта, ОСОБА_2 , називаючи ОСОБА_1 «рейдером, який відбирає нажите іншими», цілком усвідомлювала значення цих слів та не мала на увазі жодних літературних тверджень, які вона намагалась донести суду. Крім того, долучені відповідачкою письмові докази тільки підтверджують її прагнення «очорнити» репутацію ОСОБА_1 .

Посилаючись на норми статей 34, 68 Конституції України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.277, 297, 299 ЦК України, апелянт зазначав, що інформація поширювана щодо ОСОБА_1 відповідачем, по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про нібито порушення ним норм будівництва, викрадення коштів чи майна, «нажитого іншими», тобто звинуваченні його у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) тощо; порушення, прийнятих у суспільстві, вимог та принципів етики і моралі; та такою, що на переконання позивача, порушує його немайнові права, по-друге, не є оціночним судженням, оскільки вказується конкретно про вчинення ним злочину чи іншого правопорушення, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною, необґрунтованою, а викладені у апеляційній скарзі аргументи такими, що не заслуговують на увагу. На думку відповідача рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права, а в апеляційній скарзі відсутні вказівки на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апеляційна скарга фактично містить суб`єктивну оцінку апелянта обставин справи. Зазначає, що суд у своєму рішенні дійшов вірного висновку, що фраза, висловлена ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 є оціночним судженням, висловлюванням, яке не містить фактичних даних, є критичною оцінкою певних фактів та вираженням її суб`єктивної думки.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причина неявки в судове засідання представника відповідачки ОСОБА_4 , зазначена в заяві про відкладення розгляду справи на іншу дату, колегія суддів вважає неповажної.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 05.08.2019 року на офіційному веб-сайті ДП «ДТА» («33 канал») у розділі «новини» було опубліковано аудіовізуальні та текстові матеріали із заголовком «Зникнення 27 млн. грн.: інвестори «Октанта» звинувачують голову ЖБК із підрядником».

У даних аудіовізуальних матеріалах ОСОБА_2 висловила фразу відносно ОСОБА_1 : «Це рейдер, який відбирає нажите іншими».

Частиною 4 статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація людини є особистими немайновими благами, визнаються найвищою соціальною цінністю та охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦК України фізична особа має право, в тому числі на повагу до гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).

В силу ч. 3 ст. 297, ч. 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Частиною 1 статті 11 Закону України від 2 жовтня 1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію» (далі Закон №2657-ХІІ) визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно з ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 31 Закону № 2657-ХІІ порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

У разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Із положень ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (далі Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

В силу ч. 2 ст. 30 Закону №2657-ХІІ оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що честь, гідність і ділова репутація як об`єкти цивільних прав охороняються законом.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Захист цивільних прав у судовому порядку здійснюється шляхом пред`явлення фізичною особою до суду відповідного позову.

Позови про захист честі, гідності та/чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У свою чергу, судження є розумовим актом, який має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення від 8 липня 1986 року в справі Lingens v. Austria, серія А, №103, п. 46).

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (у тому числі в справі Lingens v. Austria) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, №26958/95, п. 43).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

ОСОБА_1 є засновником і керівником багатьох юридичних осіб у місті Хмельницькому та Хмельницькому районі, тому він відіграє певну роль у суспільному житті у галузі економіки на регіональному рівні та є публічною особою.

Зібрані у справі докази вказують на те, що у вищезазначених аудіовізуальних матеріалах висловлена фраза відповідачкою відносно ОСОБА_1 : «Це рейдер, який відбирає нажите іншими», викладена як у формі оціночних суджень, так і у формі констатації фактів щодо публічної діяльності ОСОБА_1 ..

ОСОБА_5 нею висловлення не мало на меті приниження честі, гідності позивача, а були спрямовані на висвітлення подій навколо будівництва багатоквартирного жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Зважаючи на зазначене, враховуючи те, що ОСОБА_1 є публічною особою, тому межа допустимої критики з приводу того, як він здійснює свою підприємницьку діяльність, є значно ширшою, а інформація у вищезазначених аудіовізуальних матеріалах висловлена ОСОБА_2 є по суті громадською критикою діяльності ОСОБА_1 як публічної особи, тому її поширення не призвело до порушення особистих немайнових прав позивача.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що підстави для спростування недостовірної інформації та покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство покладає обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною на відповідача, як презумпцію добропорядності особи, є непереконливими, оскільки відповідну норму, що була закріплена у частині третій статті 277 ЦК України, виключено на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» і на момент виникнення спірних правовідносин у цивільному законодавстві її не існувало.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2021 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк