Справа 237/2898/20
Номер провадження 2/237/202/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.,

при секретарі судового засідання Лахно Т.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 24.04.2020 року відповідачів визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 26.05.2020 року вирок набрав законної сили.

Позивач є потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні. У результаті неправомірних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачу було завдано тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Мар`їнської центральної районної лікарні, що підтверджено виписним епікризом № 2019. Протиправними діями відповідачів позивачу була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає в придбанні ліків на суму 3200 грн., та моральна шкода, яка полягає у перенесеному фізичному болю у зв`язку зі спричиненими їй тілесними ушкодженнями, нервових розладах та душевних стражданнях. Внаслідок протиправної поведінки відповідачів був порушений звичний уклад її життя, вона змушена була звертатись до сторонніх людей за допомогою по домогосподарству, у неї з`явився нервовий розлад, часті головні болі, безсоння.

Відповідачі добровільно відшкодувати завдану позивачу майнову та моральну шкоду відмовляються, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідачів солідарно майнової шкоди у розмірі 3200 грн. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відзив на позовну заяву не надали.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Пономарьов Р.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що діагноз, що вказаний в епікризі, на який посилається позивач, не збігається з негативними наслідками, встановленими у вироку від 24.04.2020 року. Вважає, що не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, що заподіяна позивачу.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, закріплений і в ч. 2 ст. 12 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 24.04.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вирок набрав законної сили 26.05.2020 року (а.с. 3-6).

Зазначеним вироком встановлено, що 28.10.2019 року близько 11 години 40 хвилин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла словесна сварка, в ході якої останній, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_1 один удар рукою по голові, завдавши фізичного болю.

В цей час до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підійшла дружина останнього ОСОБА_3 . У ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник єдиний протиправний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . З метою реалізації цього протиправного умислу ОСОБА_3 , діючи умисно, спільно з ОСОБА_2 , з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 на ґрунті неприязного відношення до неї, нанесла не менше двох ударів руками та ногами в область правої сідниці та ніг ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 в цей час, не припиняючи свої злочинні дії, направленні на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_1 удар кулаком правої руки в область лівої кисті.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 , останній заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців правої сідниці та підколінної ямки ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 , останній заподіяно тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин основної і середньої фаланги 4 пальця лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вироком суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, встановлено дії, які мали місце та те, що саме відповідачами були вчиненні протиправні дії відносно позивача.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З аналізу наведеного можна зробити висновок, що юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання негативних наслідків (шкоди) для потерпілого, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

На підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди позивачем надано виписний епікриз № 2019, виданий комунальною лікувально-профілактичною установою «Мар`їнська центральна районна лікарня», чеки та квитанції щодо купівлі медикаментів з 28.10.2019 року по 22.11.2019 року.

Згідно виписного епікризу № 2019, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЛПУ «Мар`їнська центральна районна лікарня» з 01.11.2019 року по 15.11.2019 рік, діагноз: закрита черепно-мозкова травма від 28.10.2019 року, струс головного мозку, множинні забої та синці, укушені рани тіла відомою собакою (а.с. 7).

Суд зауважує, що вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 24.04.2020 року дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Пунктом 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6, визначено, що короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день).

Згідно п. 2.3.5. зазначених Правил, легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

Частина 1 ст. 125 КК України не передбачає короткочасного розладу здоров`я.

Отже, судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідачів та наслідками, на які вказує позивач. Встановлений причинно наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідачів та легким тілесним ушкодженням, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я, а саме: синці правої сідниці та підколінної ямки ліворуч, припухлості м`яких тканин основної і середньої фаланги 4 пальця лівої кисті.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів майнової шкоди у розмірі 3200 грн.

Проте, вчиненням кримінального правопорушення позивачу в будь-якому разі заподіяно моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року, № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких була заподіяна шкода, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Судом встановлено, що протиправними діями відповідачів ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, що настали, та з урахуванням характеру діяння, глибини душевних страждань, які заподіяні позивачу, враховуючи, що при визначенні розміру відшкодування позивач виходила з того, що їй завдано ушкоджень здоров`я, керуючись засадами розумності, справедливості і виваженості, суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 2000 грн, які підлягають стягненню з відповідачів солідарно.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 228-229, 258-260, 263 -265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) завдану вчиненням кримінального правопорушення моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.09.2021 року.

Суддя В.А. Сенаторов