Справа №591/5334/21
Провадження № 2-з/591/192/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 рокум. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі судді Северинової А.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2021 року ОСОБА_1 , який діє через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з вказаною позовною заявою і просить припинити стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, з дня подачі позову по даній справі до суду; судовий наказ Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2020 року по справі № 591/7209/20 визнати таким, що не підлягає виконанню та відкликати.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2021 року позовну заву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04 жовтня 2021 року.

23 вересня 2021 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд зупинити стягнення за судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2020 року у справі № 591/7209/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника податків, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 18 листопада 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Заява мотивована тим, що в провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Зазначає, що аліменти на користь відповідачки відраховуються бухгалтерією за місцем роботи позивача, їх спільний син проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні. З початку червня 2021 року дочка також проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні.

Зазначає, що оскільки позивач в судовому порядку, оскаржує стягнення з нього аліментів, а тому вважає, що його заява про забезпечення позову є достатньо обґрунтованою та його доводи свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може призвести до безпідставного стягнення з позивача грошових коштів із його заробітної плати.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, та повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

На підставі ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

- забороною вчиняти певні дії;

- встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

- зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

- арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

- іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

За правилом ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із даним позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Таким чином, виходячи із змісту позовних вимог, а також з вимог заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що запропонований заявником вид забезпечення позову фактично зводиться до вирішення спору по суті, а тому не може бути застосований судом, оскільки таке забезпечення не узгоджується з положеннями процесуального закону.

Питання про припинення стягнення аліментів є предметом судового розгляду та не може бути вирішене шляхом забезпечення позову.

Звертаючись до суду з такою заявою про забезпечення позову, позивач фактично в порядку забезпечення позову просить вирішити спір.

Крім того, відповідно до приписів пункту 9 стаття 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує на те, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, матиме своїм наслідком порушення прав відповідача у цій справі, як стягувача у виконавчому провадженні. Відтак, обраний заявником спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства. На думку суду, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили та є обов`язковими для виконання на всій території України.

Отже, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2021 року.

Суддя А.С. Северинова