Справа №203/2680/21
Провадження №2-з/0203/150/2021
УХВАЛА

24 вересня 2021 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян Михайло Олександрович, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни, державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Римської Анастасії Вікторівни, третя особа акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування дії, відновлення відомостей щодо речового права,

у с т а н о в и в:

1. 12 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю., державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Римської А.В., третя особа АТ «Б анк Кредит Дніпро», про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування дії, відновлення відомостей щодо речового права (а.с.а.с. 1 3).

2. 07 вересня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (із забороною будь-яким особам вчиняти дії з його відчуження).

3. Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

4. Розв`язуючи подану заяву, суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано частиною четвертою статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, які згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

5. Відповідно до частин 1, 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

6. Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

7. Відтак метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

8. За правилами, встановленими статтею 150 ЦПК, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

9. З тексту позовної заяви вбачається, що позивач вважає себе власником зазначеного нерухомого майна, незаконно позбавленим такого права, зокрема, шляхом ухвалення відповідачами відповідних рішень.

10. Тепер право власності на спірне майно належить третій особі.

11. Відтак, спір по суті виник не між формальними сторонами у справі, а між позивачем та третьою особою, отже й реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не існує.

12. З огляду на викладене, оскільки результати розгляду справи безпосередньо впливають на коло інтересів третьої особи (АТ «Банк Кредит Дніпро»), а не формальних відповідачів, суд не вбачає підстав для забезпечення позову.

13. Керуючись статтями 149, 150, 153, 258 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни, державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Римської Анастасії Вікторівни, третя особа акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування дії, відновлення відомостей щодо речового права залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному статтею 261 ЦПК.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Суддя М.О. Католікян