Справа № 212/5328/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участю секретаря судового засідання Колісник К.Е., представника позивача - адвоката Саліна М. О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

встановив:

18.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом про розірвання договору довічного утримання посилаючись на те, що він є особою похилого віку та постійно проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 є його рідною дочкою. 25 грудня 1996 року разом з дружиною ОСОБА_3 спільно приватизували трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , і вказане нерухоме майно стало спільною сумісною власністю , бо частки кожного співвласника визначені не були.

В 2005 році позивачу з дружиною ОСОБА_3 кожному виповнилось більше 70 років, стан здоров`я подружжя став погіршуватися, їм стало важко обслуговувати себе в побуті і тому порадившись спільно прийняли рішення скористатися допомогою дочки ОСОБА_2 яка мешкає в м. Дніпрі, і запропонували їй укласти Договір довічного утримання, за яким вона б одразу отримала від них у власність квартиру АДРЕСА_1 , а натомість мала забезпечити батькам довічне утримання, догляд і поховання. Оскільки відповідачка мешкала у м. Дніпро , її батьки терпимо ставились до цього, бо розуміли, що відповідачці ОСОБА_2 важко щотижня приїздити до м. Кривого Рогу за їх місцем поживання, щоб доглядати, тому позивач з дружиною також допомагали один одному в догляді та піклуванні . ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача ОСОБА_3 померла, йсмерті дружини позивач залишився на самоті зі своїм проблемами. Відповідач ОСОБА_2 , мешкаючи в іншому місті, намагалася надавати батькові посильну допомогу, надсилала гроші, передавала харчові посилки, просила сторонніх людей приходити до позивача та надавати йому побутову допомогу, однак ОСОБА_1 це не влаштовує, оскільки йому виповнилось 84 роки. В позові йдеться про те, що після смерті дружини стан здоров`я позивача ще більш погіршився, у теперішній час він став практично немічним, самостійно про себе піклуватися не може і постійно в силу віку потребує сторонньої допомоги. Запропонувавши відповідачу ОСОБА_2 розірвати раніше укладений між ними Договір довічного утримання, щоб батько мав змогу знайти собі іншого піклувальника, який би мешкав поруч і щодня постійно міг надавати допомогу. ОСОБА_1 зазначив, що відповідачка дійсно пересилала гроші на утримання, спілкувалась по телефону, але приїздила дуже рідко, доводилось періодично звертались за допомогою до сусідів з проханням сходити в магазин, в аптеку, купити продукті та ліки. На підставі зазначеного позивач не убачає сенсу продовжувати дію договору довічного утримання і тому змушений звернутися до суду для вирішення вказаного питання.

Ухвалою суду від 21.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 23.09.2021 року о 11 годинні 30 хвилин.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Саліна М.О. підтримала заявлені позивачем вимоги та просив їх задовольнити .

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилась, до початку розгляду справи надала до суду нотаріально засвідчену заяву, за змістом якої просила суд розглянути справу без її участі , позовні вимоги визнала у повному обсязі, зазначила, що заперечень не має. Зазначена заява ОСОБА_2 посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., зареєстровано в реєстрі за № 1991.

Так, відповідно статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні, під час розгляду справи досліджено надані позивачем письмові докази, заслухано пояснення представника позивача встановлено, що 28 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляд ) який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., реєстровий № 6609.

Згідно Договору, належна відчужувачам квартира АДРЕСА_1 , оцінювальна вартість якої за Експертною оцінкою, виданою ТОВ «Центр експертного дослідження» на той час складала 11 659 грн., перейшла у власність набувача - відповідача у справі ОСОБА_2 , а відповідач, набувши право на нерухоме майно, зобов`язалася надавати відчужувачам утримання (догляд) довічно, а в разі втрати здоров`я - довічно доглядати. Також відповідач ОСОБА_2 відповідно до умов Договору ( розділ 2, п.п.2.1-2.3) повинна була надавати харчування, медичні послуги, супроводжувати відчужувачів в разі потреби до лікарні, а також надавати їм побутові послуги.

Пунктом 2.2 Договору довічного утримання було також передбачено, що відповідач ОСОБА_2 повинна надавати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 щомісяця матеріальне забезпечення на рівні 100 грн. і вказана сума матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, встановленому законом.

Після укладання Договору довічного утримання в жовтні 2005 року відповідач ОСОБА_2 набула право власності на отриману нею квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу № 11914311 від 22.09.2006 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який виданий КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації.

04 квітня 2020 року дружина позивача - якає другим відчужувачем за договором довічного утримання ОСОБА_3 померла про що позивачем надано свідоцтво про смерть .

Відповідач ОСОБА_2 за роки володіння набутим в результаті укладеного Договору довічного утримання від 28.10.2005 р. майном - квартирою, дійсно сплачувала всі комунальні платежі., тому з цього боку до неї претензії не існували, однак вважаючи факт того, що позивач залишився вдівцем без сторонньої допомоги, а відповідачка мешкає в Дніпрі тому ОСОБА_1 послуги відповідача не задовольняють.

Факт відсутності відповідачки ОСОБА_2 в місті Кривому Розі поряд з відчужувачем , що потребує сторонньої допомоги підтверджено довідкою про те, що ОСОБА_2 дійсно працює в Головному управління ПФУ в Дніпропетровській області, та місцезнаходженням юридичної особи вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро .

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно приписів ст.746 Цивільного кодексу України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зобов`язанням (неналежне виконання).

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання.

Так як відчужувачем ставиться вимога про розірвання договору довічного утримання за підставами невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, а відповідачка визнає вказані обставини, що відповідно до ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Суд приходить до висновку про порушення прав позивача, як відчужувача за договором довічного утримання, та про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до п. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи наданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання від 27 жовтня 2005 року, підлягають задоволенню, оскілок відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала свої обов`язки за договором та у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог позивача про розірвання договору довічного утримання.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 28 жовтня 2005 року, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.М., зареєстрований в реєстрі №6609, повернувши сторони в первісне положення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 27 вересня 2021 року.

Суддя: Р. В. Дехта