ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6099/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі секретаря судового засідання Радченка А.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О.Кошиця, 5а у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Миронівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
13 листопада 2020 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач у добровільному порядку відмовляється визнавати себе батьком дитини, не дивлячись на те, що після народження дитини відповідач приймав участь у його вихованні та його поведінка свідчила про намір укласти із позивачкою шлюб та підтвердити факт батьківства дитини.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва, на підставі того, що Печерським районним судом міста Києва встановлено, що місцем реєстрації відповідача є: АДРЕСА_1 , військова частина, що територіально відноситься до Дарницького району м. Києва.

15 квітня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла вище зазначена позовна заява.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2021 року цивільну справу № 760/24868/20 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 19 квітня 2021 року.

05 травня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 11 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 1 липня 2021 року.

1 липня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою суду від 1 липня 2021 року у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення експертів були поставлені питання:

- чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матірю якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

- чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матірю якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

Провадження у справі було зупинено на час проведення даної експертизи.

11 листопада 2021 року на адресу суду надійшов лист (вх. №78576) від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи з доданим до нього висновком експерта по вищезазначеній експертизі.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду у підготовче засідання на 20 грудня 2021 року.

У підготовче засідання 20 грудня 2021 року з`явився позивач та відповідач. Представник третьої особи не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, наявним в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомлено.

У підготовчому засіданні 20 грудня 2021 року учасники справи ознайомились із висновком експерта від 27 жовтня 2021 року. Позивач підтримала свої вимоги, просила визнати відповідача батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести відповідні зміни до свідоцта про народження, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу).
Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення як щодо визнання батьківства та внесення відповідних змін до свідоцтва про народження дитини так і щодо стягнення аліментів та ухвалення судового рішення у справі, про що подав відповідну письмову заяву.
Відповідно до частин другої, третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:
1) залишення позовної заяви без розгляду;
2) закриття провадження у справі;
3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Враховуючи подану відповідачем письмову заяву у підготовчому засіданні про визнання позову та не заперечення щодо задоволення позовних вимог, враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі та, керуючись положеннями частини третьої статті 200, частин п`ятої, шостої статті 206 ЦПК України, ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке.
Встановлено, що позивачка з 2012 року навчалась у Київському вищому професійному училищі будівництва та архітектури разом із відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними довідками від 4 листопада 2020 року, виданими Київським вищим професійним училищем будівництва та архітектури (а.с. 49-49а).
У жовтні 2012 року між позивачем та відповідачем виникли близькі стосунки, вони почали зустрічатись, проводити спільно час та будувати плани на майбутнє.
У лютому 2013 року позивачка дізналась про вагітність та повідомила відповідача. Як вбачається з пояснень позивачки, відповідач не оспорював факт батьківства, визнавав себе батьком дитини. У гуртожитку їм виділили кімнату та вони почали проживати спільно однією сім`єю.
У літку 2013 року відповідач почав проходити службу у Збройних Силах України. Позивачка переїхала до батьків у с. Центральне Миронівського району Київської області, куди часто приїздив і відповідач.
ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області 15 жовтня 2013 року, актовий запис № 7. Матір`ю дитини записано ОСОБА_6 , батьком ОСОБА_7 , відомості про батька дитини в актовому записі проведені у відповідності до частини першої статті 135 СК України (а.с. 12).
18 червня 2016 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Мисайлівської сільської ради Богуславського району Київської області, актовий запис № 3. Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 4).
Відповідно до висновку експерта від 27 жовтня 2021 року № 103-244-2021 в генотипі ОСОБА_3 по всіх досліджуваних локусах виявлені алельні пари, які могли бути утворені шляхом успадкування алелей генотипів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Молекулярно-генетичним дослідженням встановлено вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99 %. Таким чином біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.с.96-99).
Порядок визначення походження дитини регулює глава 12 Сімейного кодексу України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма ст. 7 Сімейного кодексу України).
Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно дост.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Калачова проти Російської Федерації», № 3451/05, § 34, рішення від 07 травня 2009 року).
Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Відповідно до статті 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно п.п. 2.13.1 п.п.2.13 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12.01.2011 №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.209 ЦПК України).
Враховуючи те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовна вимога про визнання батьківства та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини підлягає задоволенню в повному обсязі.
Стосовно вимоги позивачки про стягнення аліментів, суд зазначає таке.
Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18).

Відповідно до частин першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи.

Факт проживання малолітньої дитини з позивачем не оспорювався та не заперечувався відповідачем.

Відповідно до довідки Центральненського Старостинського округу № 1 Миронівського району Київської області від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_3 , 6 жовтня 2013 року проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні (а.с.13).

Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем у позасудовому порядку не досягнуто домовленостей щодо утримання дитини, з огляду на визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивачки та необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частина від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягненню дитиною повноліття.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 10 листопада 2020 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 102, 109, 141, 263-265, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа Миронівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. П`ятихатки Миронівського району Київської області.
Внести зміни до актового запису № 7 від 15 жовтня 2012 року, складеного виконкомом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши з актового запису про народження відомості про ОСОБА_7 як батька дитини.
Змінити прізвище дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 10 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за подання позову до суду в частині стягнення аліментів на користь держави в розмірі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову до суду в частині вимог про визнання батьківства в розмірі 840,80 грн.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя К.В. Шаповалова