Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П., у цивільній справі № 752/20877/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначило, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 21 квітня 2011 року був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на те, що відповідачка не виконує свої зобов`язання, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з неї заборгованість, яка станом на 25 вересня 2019 року становить 96 853,66 грн., з яких: 48 621,10 грн. - заборгованість за тілом кредита, 21 910,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 21 033,38 грн. - пеня за прострочення зобов`язання, 200,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4 588,27 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 квітня 2011 року в розмірі 48 621,10 грн. та судові витрати у розмірі 946,35 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що 21 квітня 2011 року між нею та банком було укладено договір, шляхом підписання заяви, відповідно до якої вона отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з неї тіла кредиту в розмірі 48 621,10 грн., в той час як їй було надано лише 25 000,00 грн. кредитного ліміту на картковий рахунок. Звертає увагу на те, що нею було заявлено клопотання про призначення судової фінансово-кредитної експертизи, яке задоволено судом, проте, суд, призначивши дану експертизу, не виконав клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 03 лютого 2021 року, не надав експерту документи, необхідні для виконання експертизи, в зв`язку з чим, експертна установа повернула матеріали справи, не виконавши експертизу. Наголошує на тому, що вона фактично сплатила борг у сумі 23 000,00 грн.

27 липня 2021 року адвокат Гордієнко В.А., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів відповідачки, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що 21 квітня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25 вересня 2019 року становить 96 853,66 грн., з яких: 48 621,10 грн. - заборгованість за тілом кредита, 21 910,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 21 033,38 грн. - пеня за прострочення зобов`язання, 200,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4 588,27 грн. - штраф (процентна складова).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до матеріалів справи Витяг з Умов були надані відповідачці для ознайомлення, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, і у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору щодо сплати процентів. Враховуючи викладене, з відповідачки на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 48 621,10 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування заявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало виписку з рахунку, оформленого на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається, що остання користувалася карткою, знімала готівку, оплачувала карткою товари та послуги, поповнювала свій рахунок. Вказана виписка відповідає наданому банком рахунку.

Відповідно до вказаної виписки, неповернена сума заборгованості ОСОБА_1 по тілу кредиту становить 48 621,10 грн.

ОСОБА_1 визнала той факт, що вона отримувала картку у АТ КБ «ПриватБанк» та користувалася нею. При цьому відповідачка не надала доказів на підтвердження того, що надана банком виписка з її рахунку не відповідає дійсності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48 621,10 грн. Такий висновок суду першої інстанції відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 про те, що заборгованість за кредитом становила 25 000,00 грн., що дорівнює установленому банком кредитному ліміту, оскільки такі доводи не відповідають виписці з рахунку ОСОБА_1 , що є первинним бухгалтерським документом, та не підтверджена доказами.

Також, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на незабезпечення судом першої інстанції проведення фінансово-кредитної судової експертизи, оскільки такі посилання не спростовують висновків суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 , як сторона кредитного договору, мала доступ до бухгалтерських документів та мала можливість самостійно надати відповідний висновок експертизи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

В частині відмови в стягненні з відповідачки суми заборгованості рішення суду сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді