Ухвала

Іменем України

24 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 205/10392/19

провадження № 61-15649ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року в складі судді: Басової Н. В., та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю., у справі за позовом комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті водопостачання та водовідведення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року ухвалено провести заочний розгляд цивільної справи за позовом КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті водопостачання та водовідведення.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року позовні вимоги КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті водопостачання та водовідведення за період 01 вересня 2009 року по 30 липня 2019 року у розмірі 102 891,26 грн, яка складається з: суми основного боргу - 64 166,22 грн, інфляційного збільшення суми боргу - 32 515,52 грн, 3 % річних - 6 209,52 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачі подали апеляційну скаргу без дотримання порядку перегляду заочного рішення, передбаченого розділом ІІІ Главою 11 ЦПК України, та матеріали справи не містять відповідної заяви, що свідчить про передчасне подання відповідачами апеляційної скарги на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року без звернення до суду першої інстанції із заявою про його перегляд.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року, у якій просять скасувати оскаржені рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі статті 390 ЦПК України, просять поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що ухвала апеляційного суду отримана нею засобами поштового зв`язку 25 серпня 2021 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять звільнити їх від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на скрутний майновий стан, а саме те, що ОСОБА_2 є матір`ю багатодітної сім`ї та має вісім дітей, що підтверджуються копією посвідчення № НОМЕР_1 , виданого Правобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони. Вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підстави для звільнення обґрунтовані та свідчать про їх скрутний майновий стан, що об`єктивно перешкоджав сплаті судового збору за подання касаційної скарги. Тому клопотання про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у касаційній скарзі посилаються на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що постанови Пленуму Верховного Суду України не є джерелом права. Суд першої інстанції належним чином не повідомив відповідачів про розгляд справи.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року слід відмовити з таких мотивів.

Системне тлумачення частини другої статті 17, частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Аналіз матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року в апеляційному порядку не переглядалося, а отже не підлягає касаційному оскарженню відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року слід відмовити з таких мотивів.

Порядок перегляду заочного рішення суду визначено главою 11 ЦПК України. Тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України свідчить, що оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року в справі № 369/1534/18 (провадження № 61-47851св18) вказано, що «ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який виніс заочне рішення, за заявою відповідача). При цьому апеляційну скаргу можуть подати сторони (відповідач лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки. Таким чином, процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення, який проводиться судом, що його ухвалив, і лише за письмовою заявою відповідача. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення».

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зверталися із заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року.

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року у справі за позовом комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті водопостачання та водовідведення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков