РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 рокусмт ПетровеСправа № 941/1651/20
Провадження № 2/941/119/21

Петрівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Шаєнко Ю. В.

при секретарі - Фатьяновій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петрове Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із третьою особою - Петрівською селищною радою Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до суду в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що відповідач, будучи батьком дитини, із самого народження дитини вихованням та утриманням доньки не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям. Враховуючи дані обставини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно його доньки ОСОБА_3 та призначити її опікуном неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході сдового розгляду справи представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог в якому позивач просила суд стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень та судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 840 гривень.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позов в якому просив суд не позбавляти його батьківських прав стосовно його доньки - ОСОБА_3 та який підтрима в судовому засіданні.

Представник третьої особи - Петрі вської селищної ради Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні, заперечила щодо задоволення позовних вимог, надавши відповідні висновки.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 являється батьком неповнолітньої дитини: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданого 24.06.2010 року Новостародубською сільською радою Петрівського району Кіроворадської області (а. с.14).

Мати дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіроворадської області 10.09.2020 року (а. с.15).

Після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її неповнолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на вихованні та утриманні у позивача - ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою виданою Новостародубською сільською радою Петрівського району Кіроворадської області №1916 від 24.09.2021 року (а.с.16).

Згідно характеристики виданої Новостародубською сільською радою Петрівського району Кіроворадської області, позивач по справі - ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.17).

Згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання № 120 від 12.10.2020 року, який складено комісією Петрівської селищної ради Кіровоградської області, обстежено умови проживання позивача - ОСОБА_1 , яка є тіткою неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , які є задовільними (а. с. 19).

Позивач стверджує про те, що відповідач - ОСОБА_2 , після смерті дружини - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи батьком неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її вихованням та утриманням не займається, не забезпечує належні умови для їх харчування, проживання та лікування, не цікавиться її життям та здоров`ям.

Службою у справах дітей Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області 12.10.2021 року, обстежено умови проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , які є задовільними, про що мається акт обстеження (а. с. 141).

Відповідно до рішення № 173 виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області, як органу опіки та піклування від 25.03.2021 року було прийняте рішення про не доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також надано висновок про не доцільність позбавлення батьківських прав відповідача - ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю підстав для цього (а.с.58-60).

Як вбачається з характеристики виданої Олександрівською селищною радою Кропивницького району Кіровоградської області, відповідач по справі - ОСОБА_2 , зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.142).

Згідно характеристики виданої ТОВ «Ясинівський хутір», відповідач по справі - ОСОБА_2 працює в ТОВ «Ясинівський хутір», за період роботи зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.145).

Відповідно до довідки виданої Олександрівським відділом ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградській області від 12.10.2021 року, у відповідача по справі - ОСОБА_2 , відсутня заборгованість за виконавчим листом № 2-474 від 31.08.2010 року, виданого Петрівським районним судом Кіровоградській області, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.147).

Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

На підставі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Згідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедецтною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що відповідач дійсно прагне виховувати свою доньку, піклуватися про її виховання та навчання, для чого намагається створювати відповідні умови, а відтак є можливість не позбавляти його батьківських прав.

Відповідно до ч.1 ст.243 Сімейного Кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

У відповідності до ч.4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Згідно ч.4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Як вбачається з рішення № 174 виконавчого комітету Петрівської селищної ради Кіровоградської області, як органу опіки та піклування від 25.03.2021 року було прийняте рішення про не доцільність призначення позивача опікуном малолітньої, а також надано висновок про не доцільність призначення позивача - ОСОБА_1 опікуном малолітньої - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із відсутністю постійного заробітку (доходу) (а.с.70-72).

Крім цього, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5 , яка пояснила, що вона являється дружиною відповідача - ОСОБА_2 та їй відомо про те, що її чоловік бажає приймати участь у вихованні та утриманні своєї доньки - ОСОБА_3 , яка приїздила до них в гості на канікулах і у неї з батьком добрі відносини. Також їй відомо, що її чоловік неодноразово їздив до села Новий Стародуб Петрівського районну Кіровоградської області, де зустрічався з донькою в школі.

Також в судовому засіданні було допитано неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку передбаченому ч.1 ст.232 ЦПК України, яка повідомила суду, що вона хоче в подальшому проживати в сім`ї тітки - ОСОБА_1 і не заперечує проти спілкування з батьком ОСОБА_2 та його сім`єю.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підставі викладеного, оцінивши докази надані сторонами у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача - ОСОБА_2 та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього, а тому в задоволені позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 150,164, 243 СК України та Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 60, 63 ЦК України та ст. ст. 12,76,77,78, 81, 232 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із третьою особою - Петрівською селищною радою Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Петрівського районного суду

Кіровоградської області Ю. В. Шаєнко