ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року про забезпечення позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини у шлюбі, усунення від права на спадкування, визнання права на спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться вищезазначена цивільна справа в межах розгляду якої 19 вересня 2019 року позивачка подала до суду позовну заяву в якій вона уточнила коло осіб та разом з позовною заявою звернулася із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд заборонити будь-якій особі вчиняти дії з відчуження нерухомого майна, яке входить до складу спадщини за ОСОБА_8 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: Квартира АДРЕСА_1 ; Квартира АДРЕСА_2 ; Квартира АДРЕСА_3 ; Квартира АДРЕСА_4 ; Квартира АДРЕСА_5 ; Квартира АДРЕСА_6 ; Квартира АДРЕСА_7 ; Квартира АДРЕСА_8 .

Заява мотивована тим, що із засобів масової інформації, вона дізналася, що відповідач ОСОБА_1 виставила на продаж нерухоме майно, яке є предметом спору, а саме: квартиру АДРЕСА_6 та квартиру АДРЕСА_8 . Оголошення про продаж вказаних вище квартир містяться в мережі Інтернет на сайтах про продаж нерухомого майна. Вказані квартири ОСОБА_1 намагається продати разом з власним майном позивачки, яким оздоблені квартири, зокрема меблями, побутовою технікою (холодильниками, телевізорами, пральними машинами, кухонною технікою, тощо). Від доступу до квартир та своїх речей, позивачку протиправно усунула ОСОБА_9 шляхом зміни замків, оскільки рухоме та нерухоме майно вважає своєю власністю, від спілкування ухиляється.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено будь-якій особі вчиняти дії з відчуження нерухомого майна, яке входить до складу спадщини за ОСОБА_8 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

квартири АДРЕСА_1 ;

квартири АДРЕСА_9 ;

квартири АДРЕСА_10 ;

квартири АДРЕСА_11 ;

квартири АДРЕСА_12 ;

квартири АДРЕСА_13 ;

квартири АДРЕСА_14 ;

квартири АДРЕСА_15 .

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року виправлено описку в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року та вірно зазначено скорочення будинку - «б.» замість не вірно зазначеного «6.».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона є цілком обґрунтованою та співмірною із заявленими вимогами.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Місцевий суд зазначав, що предметом позову є спадкове нерухоме майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_8 , а саме:

квартири АДРЕСА_1 ;

квартири АДРЕСА_2 ;

квартири АДРЕСА_3 ;

квартири АДРЕСА_4 ;

квартири АДРЕСА_5 ;

квартири АДРЕСА_6 ;

квартири АДРЕСА_7 ;

квартири АДРЕСА_8 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції в своїй ухвалі належним чином не обґрунтував, яка сама існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та діями саме якої особи.

Разом з тим, згідно абзацу 3 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006 року, ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Однак, у порушення зазначених вище вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову. Суд взагалі не зазначив доказів і мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Кузнєцов та інші проти Російської Федерації зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову, не надав жодні докази, які б вказували на вчинення дій, спрямованих на спричинення порушення права позивача та його законним інтересам.

Заява не містить даних щодо конкретних осіб, діями яких буде здійснено перешкоду суду у винесені рішення, а судом зазначені підстави не перевірені належним чином.

Крім того, позивачем не надано доказів щодо вартості вказаного об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів.

Однак, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не перевірив необхідності забезпечення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог, не встановив факту того, чи існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірив з боку саме яких осіб буде чинитись перешкода у виконанні рішення суду, чи є ці особи сторонами у справі, що свідчить про порушення судом порядку вирішення заяви про забезпечення позову.

Також, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту заяви про забезпечення позову в ній містяться лише мотиви, що підтверджують наявність спору між сторонами. Однак, заява не містить посилань на докази, що підтверджують неможливість чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не були заявлені позовні вимоги щодо права на майно, на яке було накладено заборону відчуження судом першої інстанції, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_6 ; квартири АДРЕСА_7 ; квартири АДРЕСА_8 . Тобто вказане нерухоме майно не є предметом розгляду у даній справі.

Колегією встановлено, що станом на теперішній час позовні вимоги позивачем не уточнювались.

Позивач звернулась до суду із позовними вимогами, які просила забезпечити у вищевказаний спосіб 11.09.2019 року, станом на час звернення до суду із зазначеними вимогами, власниками нерухомого майна на яке просила накласти заборону відчуження були інші особи, що підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав, станом на 13.09.2019 року та станом на 12.10.2021 року. Уточнивши позовні вимоги, позивачка визначила правовий статус власників нерухомого майна, на яке просила накласти заборону відчуження, в якості третіх осіб, будь яких позовних вимог до них не заявила, та вказане майно не є предметом даного спору. Тобто, заявленими позовними вимогами не вирішується питання права щодо вказаного майна.

Колегія суддів, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доходить до висновку про те, що заходи забезпечення, застосовані судом першої інстанції не можуть вважатися адекватними по відношенню до предмету спору та меті його застосування.

Позивач не позбавлена права повторно звернутись з клопотанням при появі нових обставин, що обгрунтовують необхідність застосування відповідних заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини у шлюбі, усунення від права на спадкування, визнання права на спадкування відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко