Провадження № 22-ц/824/9370/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 вересня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Малашевсього О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними кредитного договору,-

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що у грудні 2014 року він дізнався у АТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» про наявність запису у його кредитній історії щодо заборгованості за кредитним договором перед ПАТ КБ «Надра». Вказує, що він є засновником кількох сільськогосподарських підприємств і наявність такого запису в його кредитній історії має негативний вплив при вирішенні питань надання цим підприємствам кредиту. Посилався, що він ніколи не укладав кредитних договорів з ПАТ КБ «Надра» та не отримував кредитних коштів. Він звертався до відповідача, який повідомив що з ним було укладено кредитий договір № 32/П/32/2007-840 від 20 квітня 2007 року на сум 5000 доларів США та наянть у нього боргу за кредитом у розмірі 3328813 доларів США. Після отримання копії цього договору він виявив, що підписи схожі на його підпис, проте виконані не ним. Вважає, що оскільки він кредитного договору не підписував, то цей договір є недійсним. У зв`язку з наведеним просив визнати недійсним кредитний договір № 32/П/32/2007-840 від 20 квітня 2007 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що на порушення вимог ухвал Шевченківського районного суд м.Києва від 03 листопада 2016 року та від 28 листопада 2017 року відповідач не надав суду документів про отримання ним кредитних коштів, як і не долучив копій документів.

- 2 -

Вказує, що підставами оспорювання кредитного догвоору є не тільки відсутність умов, встановлених для дійсності правочину, а і його безгрошовість. Суд не звернув уваги на те, що догоі має бути укладений з моменту передання грошей згідно ст.1046 ЦК України. Суд не врахував, що висновком експерта № 25609/25610/17-32 від 12 квітня 2018 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі № 32/П/32/2007-840 від 20 квітня 2007 року, який міститься на першій сторінці кредитного договору виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Водночас додатковою експертизою встановлено, що підписи на інших сторінках договору виконані ним, що свідчить про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ПАТ КБ «Надра» у вигляді службового підроблення, оскільки першу сторінку договору, де містться усі істотні умови він не підписував. У п.1.5 креитного догвоору вказано, що укладається договір поруки із гр. ОСОБА_2 , якого він не знає, водночас міститься договорі поруки із гр. ОСОБА_3 , якого він також не знає.

Відповідач ПАТ КБ «Надра» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками отримані особою уповноваженою на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» 01 липня 2021 року.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сєров В.М. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтрима, просив задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне.

Відповідач ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи на ліквідацію банку Стрюкової І.О. про час розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на її електронну адресу судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання правочину недійсним, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки його недоведеністю. При цьому суд виходив із відсутності належних та допустимих доказів, що позивач не підписував договір та не отримував кошти.

Також, суд керувався тим, що за договором проводились оплати, а виконання зобов`язань було забезпечено порукою, яка не оспорюється поручителями та не визнана рішеннями судів недійсною.

Такі висновки суду є правильними, такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною або сторонами (ст.207 ЦК України).

За положеннями ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- 3 -

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 32/П/32/2007-840 за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 5000 доларів США строком до 19 квітня 2009 року зі сплатою 16,99% річних.

Перед укладенням кредитного договору, а саме 17 квітня 2007 року позивач ОСОБА_1 заповнював анкету-заяву на отримання кредиту в якій зазначено фактично основні умови договору - суму кредиту, проценти за користування грошовими коштами та строк кредитування, засвідчував власним підписом копію паспорту.

Факт укладення між сторонами кредитного договору № 32/П32/2007-840 від 20 квітня 2007 року та існування заборгованості підтверджується листом ПАТ КБ «Надра» від 17 січня 2015 року, з якого в тому числі вбачається, що зобов`язання за кредитним договором частково виконувались, а кредитні кошти повертались.

Окрім того, судом встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» як кредитодавцем з одного боку та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 , як поручителями з іншого боку були укладені окремі договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов`язалися відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 листопада 2017 року за клопотанням позивача по справі призначена почеркознавча експертиза для встановлення чи належить підпис на кредитному договорі позивачу.

За висновком судової почеркознавчої експертизи № 25609/25610/17-32 від 12 квітня 2018 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі № 32/П/32/2007-840 від 20 квітня 2007 року, який міститься на лицевій стороні 1-го аркуша в графі «Позичальник» - виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року було призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, відповідно до висновку якої № 22351/22352/19-32/27512/19-32 від 08 жовтня 2019 року підписи від імені ОСОБА_1 на другому та третьому аркушах кредитного договору №32/П/32/2007-840 від 20 квітня 2007 року в графах: «__Позичальник», «Позичальник__/ ОСОБА_1 » виконані ОСОБА_1 .

З огляду на встановлені по справі обставини суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 з огляду на їх недоведеність.

Доводи апеляційної скарги про те, що на порушення вимог ухвал Шевченківського

- 4 -

районного суд м.Києва від 03 листопада 2016 року та від 28 листопада 2017 року відповідач не надав суду документів про отримання ним кредитних коштів, як і не долучив копій документів, не спростовують висновки суду про недоведеність позовних вимог про визнання правочину недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підставами оспорювання кредитного договору є не тільки відсутність умов, встановлених для дійсності правочину, а і його безгрошовість та відсутність доказів передачі позивачу кредитних коштів, оскільки договір є укладеним з моменту передання грошей згідно ст.1046 ЦК України, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Колегія суддів звертає увагу, що на відміну від договору позики, який є реальним, тобто є укладеним з моменту передання грошей, кредитний договір є концесуальним, тобто є укладеним з моменту погодження між його сторонами усіх істотних умов і досягнення домовленості про укладання договору. А відтак факт передачі або непередачі коштів не має правового значення для визнання кредитного договору недійсним, оскільки пов`язаний із його виконанням, а не укладанням, як помилково вважає позивач. Вказана судова практика є сформованою та сталою.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку судом висновку експерта № 25609/25610/17-32 від 12 квітня 2018 року, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі № 32/П/32/2007-840 від 20 квітня 2007 року, який міститься на першій сторінці кредитного договору виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою, необгрунтовані.

При цьому клеггія суддів виходить з того, що відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи(ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК).

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За змістом даних норм висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами. Тобто для врахування висновку експерта щодо підпис на першій сторінці не його необхідне узгодження його з іншими доказами по справі, чого в даній справі не встановлено.

По-перше, даний висновок не в повному обсязі узгоджується із іншим висновком за якким підписи позивача у крединому договорі належать останньому.

По-друге, такий висновок суперечить листу банку, згідно якого кредитний договір укладався і виконувався позивачем, доказів на спростування цього позивач не надав.

По-третє, такий висновок суперечить договорам поруки, укладденим між банком і ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 , як поручителями, які є чинними і не оспорені, на що вірно звернув увагу суд. При цому посилання позивача на те, що він не знає

- 5 -

ОСОБА_3 , безпідставні, оскільки позивачем для проведення почеркознавчої експертизи надавався протокол зборів учасників ТОВ «Регіон» від 26 березня 2008 року, в яком уголовою зборів вказано ОСОБА_1 , а секретарем ОСОБА_3 .

По-четверте, будь-яких інших доказів про те, що кредитний договір не підписував і не отримуавв кошти не позивач не надав.

За таких обставин, оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку суд першої інстанції вірно не взяв до уваги висновок експертизи як підставу для визнання кредитного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що хоча додатковою експертизою встановлено, що підписи на інших сторінках кредитного договору виконані позивачем, однак на першій сторінці згідно висновку експерта не його підпис, що свідчить про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ПАТ КБ «Надра» у вигляді службового підроблення, оскільки першу сторінку договору, де містться усі істотні умови він не підписував, колегія суддів відхиляєя як безпідставні.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

З огляду на відсутність вироку суду, який би набрав законної сили, у відношенні посадових осіб відповідача по факту фальсифікації кредитного договору, такі посилання позивача бездоказові.

Відхиляючи даний довід, колегія суддів враховує, що позивач взагалі не звертався до правоохоронних органів з приводу фальшування кредитного договору.

Посилання позивача на те, що у п.1.5 кредитного договору вказано, що укладається договір поруки із гр. ОСОБА_2 , якого він не знає, не є підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзігах і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

- 6 -

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: