Дата документу 15.11.2021
Справа № 320/5535/19
Провадження № 2/937/115/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

за участі секретаря Драгун В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року позивач Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», в ході розгляду було замінено особу позивача на правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що 16.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та відповідачем по справі ОСОБА_1 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № 325/08/94СМБ, відповідно умов якого, банком було надано кредит в формі ліміту, що встановлюється в базовій валюті в гривнях в розмірі 116416,80 грн. Пунктом 1.1. вказаного кредитного договору було визначено графік погашення заборгованості та зазначено періоди та кінцевий термін користування кредитними коштами. У порушення умов договору позичальник ОСОБА_1 взяті а себе зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07.03.2019 року має прострочену заборгованість в розмірі 12656,25 доларів США та прострочену заборгованість по нарахованим відсоткам 15860,46 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, 16.09.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого позичальник передала банку в іпотеку належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яку було оцінено сторонами в сумі 145521 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.04.2018 року було розподілено спільно нажите майно подружжя, відповідачів по справі та визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири.

За таких обставин позивач вважає, що єдиним способом захисту своїх прав є накладення стягнення на предмет іпотеки на вказане нерухоме майно.

Відповідачі скористалися своїм правом та подали відзив на позов, в якому зазначили, що дійсно 16.09.2008 року між відповідачем ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № 325/08/94СМБ, відповідно умов якого, банком було надано кредит в формі ліміту, що встановлюється в базовій валюті в гривнях в розмірі 116416,80 грн. строком до 03.02.2017 року, під 24 % в гривні, 15,5 % в доларах США та євро. В послідуючому було укладено Додаткову угоду № 325/08/94/СМБ-1/К від 16.09.2008 року, якою було визначено форму кредиту в іноземній валюті 14000 доларів США, зі строком дії вищевказаного кредитного договору до 15.09.2013 року, під 15 % річних та комісій визначених тарифами на послуги по наданню кредитів згідно додатку № 1, яким в свою чергу визначено комісію за відкриття позичкового рахунку в розмірі 140 доларів США. Додатковою угодою № 1 від 26.08.2009 року було внесено зміни до кредитного договору в частині строку його дії та визначено кінцеву дату 05.04.2017 року. Цього ж дня було укладено між відповідачкою та банком договір про внесення змін до Додаткової угоди 325/08/94/СМБ-1/К від 16.09.2008 року, згідно умов якого, сума кредитного ліміту була збільшена та становила 14183,23 долари США. В рахунок належного виконання умов кредитного договору 16.09.2008 року між ОСОБА_1 та банком було укладено іпотечний договір № 325/08/94/СМБ-1, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В., за реєстровим № 3781, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку вищевказану однокімнатну квартиру. Додатковою угодою № 1 від 26.08.2009 року до договору іпотеки від 16.09.2008 року, було внесено зміни до договору, зокрема до п. 1.4.1. договору іпотеки в частині строку виконання кредитного договору та визначено кінцевий строк виконання 05 квітня 2017 року.

Також вказано, що протягом 2008 2010 років відповідач ОСОБА_1 сплачувала щомісячні платежі по вищевказаному кредитному договору, зокрема по тілу кредиту всього на суму 1526,98 долари США; по відсоткам - 3093,64 доларів США. Крім того, відповідачі зазначають, що останній платіж був здійснений ОСОБА_1 в жовтні 2010 року в рахунок погашення відсотків за кредитом, і зі строком настання чергового, платежу, відліковується строк позовної давності для подання відповідного позову банком про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто з листопада 2010 року.

І з цього приводу відповідачами 07.02.2020 року було подана заява про застосування строків позовної давності до вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вони вважають, що строк позовної давності до відповідних вимог розпочався з листопада 2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 09.07.2019 року, тобто з пропущенням строку позовної давності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 помер. 03.03.2020 адвокатом Юровим В.П. було подана заява про зупинення провадження по справі до визначення кола спадкоємців.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.03.2020 року було зупинено провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

14.06.2021 року, Акціонерне товариство «Альфа-Банк», як правонаступник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до суду із заявою про відновлення провадження у справі в зв`язку з спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 .

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.07.2021 року було відновлено провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та витребувано від Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області спадкову справу, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області надійшла відповідь № 1246/01-16 від 04.08.2021 року, в якій зазначено, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 65866631, сформованої 04.08.2021 року.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Від представника відповідачки ОСОБА_4 - адвоката Юрова В.П. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 , наполягає на застосуванню строків позовної давності до вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1ст. 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

16.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та відповідачкою по справі ОСОБА_1 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № 325/08/94СМБ, відповідно умов якого, банком було надано кредит в формі ліміту, що встановлюється в базовій валюті в гривнях в розмірі 116416,80 грн., що підтверджується копією вказаного договору/а.с.6-10 том 1/.

Пунктом 1.1. вказаного кредитного договору було визначено графік погашення заборгованості та зазначено періоди та кінцевий термін користування кредитними коштами.

16.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та відповідачкою по справі ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 325/08/94/СМБ-1/К, згідно якої було визначено форму кредиту в іноземній валюті 14000 доларів США, зі строком дії вищевказаного кредитного договору до 15.09.2013 року, під 15 % річних та комісій визначених тарифами на послуги по наданню кредитів згідно додатку № 1, яким в свою чергу визначено комісію за відкриття позичкового рахунку в розмірі 140 доларів США. Додатковою угодою № 1 від 26.08.2009 року було внесено зміни до кредитного договору в частині строку його дії та визначено кінцеву дату 05.04.2017 року. Цього ж дня було укладено між ОСОБА_1 та банком договір про внесення змін до Додаткової угоди 325/08/94/СМБ-1/К від 16.09.2008 року, згідно умов якого, сума кредитного ліміту була збільшена та становила 14183,23 долари США/а.с.15-17 том 1/.

16.09.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено іпотечний договір № 325/08/94/СМБ-1, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В., за реєстровим № 3781, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку вищевказану однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 /а.с.19-22 том 1/.

26.08.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору іпотеки від 16.09.2008 року, якою було внесено зміни до договору, зокрема до п. 1.4.1. договору іпотеки в частині строку виконання кредитного договору та визначено кінцевий строк виконання 05 квітня 2017 року/а.с.23том 1/.

03 квітня 2015 року час Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

14/11/2016 рішенням Мелітопольського міськрайонного суду по справі № 320/3048/15-ц, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 25458 доларів США 07 центів, а також судовий збір в розмірі 3654 грн.

03 квітня 2018 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 03 квітня 2018 року було визнано квартиру, яка є предметом іпотеки по іпотечному договору № 325/08/94/СМБ-1 від 16.09.2008 року, спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 /а.с.24,25 том 1/.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання умов договору, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернулося до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.02.2020 року/а.с. 36 том 2/.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.03.2020 року, за заявою представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Юрова В.П., було зупинено провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки/а.с.38 том2/.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.07.2021 року було відновлено провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та витребувано від Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області спадкову справу, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З відповіді № 1246/01-16 від 04.08.2021 року Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області вбачається, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася, про що надано інформаційну довідку зі спадкового реєстру № 65866631, сформовану станом на 04.08.2021 року/а.с.68-69/.

Отже, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який був власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , спадщина не прийнята. В матеріалах справи відсутні відомості стосовно спадкоємців, і тому у суду відсутні підстави вирішувати про права та обов`язки померлої особи без визначення кола осіб правонаступників його прав на Ѕ частину вищевказаної квартири. Таким чином, суд вважає, що підстави для задоволення позовний вимог, в частині накладення стягнення на предмет іпотеки - Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 відсутні.

Що, стосується позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

На підставі статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Таким чином, вимоги позивача в частині накладення стягнення на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак, відповідачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача, які на думку суду є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно договору іпотеки укладеного між сторонами, сторони узгодили, що іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у випадках: виконання боржником основного зобов`язання; невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору; інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктами 3.1., 3.2. іпотечного договору визначено, що у разі порушення іпотекодавцем умов, визначених п. 2.1.1-2.1.10 договору, іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку визначеному п. 2.4.4. цього договору.

Іпотекодавець сплачує іпотекодержателю протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати прострочення строку (порушення зобов`язання) штраф за порушення вимог цього договору.

Умовами укладеного кредитного та іпотечного договорів передбачено дату остаточного повернення кредиту - 05 квітня 2017 року.

Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині (пункт 4.1).

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункти 4.1, 4.2).

В матеріалах справи відсутні відомості щодо дати подання позивачем вимоги про дострокове погашення заборгованості за основним зобов`язанням кредитним договором від 16.09.2008 року, однак в матеріалах справи наявна довідка № 10.1-186/96-1791 від 10.02.2016 року, видана ОСОБА_1 , в якій зазначено суми сплачений позичальником сум в рахунок тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, з якого вбачається, що остання сума добровільно сплачена в рахунок заборгованості по відсоткам по кредиту була сплачена 20.05.2010 року в сумі 148,00 долари США, що еквівалентно на той час 1173 грн.

Тобто, з наведеного свідчить, що останній платіж був здійснений ОСОБА_1 в травні 2010 року, а не в жовтні 2010 року, як зазначено відповідачами в заяві про застосуванні строку позовної давності, в рахунок погашення відсотків за кредитом, і зі строком настання чергового, платежу, відліковується строк позовної давності для подання відповідного позову банком про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на 31 день після сплати останнього платежу, а саме 21 червня 2010 року.

До суду позивач звернувся з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки 09.07.2019 року, а право на звернення у нього виникло 21 червня 2010 року.

Крім того, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання кредитних послуг № 325/08/94СМБ від 16.09.2008 банк звернувся лише 03.04.2015, що також свідчить про пропуск трирічного строку для звернення до суду з відповідними вимогами.

Заяв від позивача про поновлення пропущеного строку до суду не надходило.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості у квітні 2015 року, який розглянутий судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останньою спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні у липні 2019 року до суду із позовом у цій справі щодо тієї ж суми кредитної заборгованості, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк пропустив строк позовної давності.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», як правонаступника Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» такими, що не підлягають задоволенню через сплив позовної давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст., 259, 263-265, 279 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», як правонаступника Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: І.М.БАХАЄВ