ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/648/21

Головуючий у першій інстанції - Савченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1502/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2021 року (ухвалене о 8:00, повний текст рішення складено 06 вересня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

1) встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день її смерті);

2) визнати об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

4) здійснити розподіл судових витрат.

Позов обґрунтовував тим, що з 2001 року до 14 травня 2020 року, він та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю на території Березнянської селищної ради, були пов`язані між собою спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели сумісне господарство та мали спільний сімейний бюджет. Спочатку винаймали житло, а 12 березня 2011 року за спільні кошти придбали житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , та зареєстрували в ньому своє місце проживання. За час проживання в житловому будинку, вони спільно виконували в ньому будівельні та ремонтні роботи, які суттєво підвищили вартість нерухомого майна. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, спадкоємцем першої черги за законом після її смерті є її мати - ОСОБА_2 .

Зазначає, що у встановлений законом строк він звернувся із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, проте йому було відмовлено та роз`яснено, що Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва - не передбачена, а вказані обставини, відповідно до Закону не відносяться до категорії безспірних та потребують доведення в судовому порядку.

Посилаючись на норми Сімейного кодексу України, вважає, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, набутий ним та ОСОБА_3 в період спільного проживання, є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідач не визнає право позивача на вказане майно, а тому він звернувся з вказаним позовом до суду.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріалами справи, які узгоджуються з показаннями свідків, достеменно підтверджено обставину проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в період придбання спірного житлового будинку. При цьому суд першої інстанції, взяв до уваги лише пояснення свідків ОСОБА_4 (невістка відповідачки), ОСОБА_5 (син відповідачки), ОСОБА_6 (троюрідного брата ОСОБА_3 ), які є зацікавленими особами у справі, однак не зважив на показання свідків ОСОБА_7 (продавця спірного будинку), ОСОБА_8 (сусідки), ОСОБА_9 (сусіда).

Заявник зазначає, що районним судом безпідставно не взято до уваги письмові докази, а саме акти встановлення факту спільного проживання, накладні та квитанції на придбання будівельних матеріалів, які були використані для будівництва і поліпшення нерухомого майна та докази на підтвердження витрат позивача на поховання ОСОБА_3 .

Уважає, що витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, з огляду на те, що позивачем та його представником разом з першою заявою по суті спору не подано попереднього розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Кушнеренко Є.Ю. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5000 грн.

Указує, що апеляційна скарга ґрунтується на доводах позивача, які не підкріплені жодними доказами. Позивач не був працевлаштований, доходів не мав, будинок було придбано за власні кошти ОСОБА_3 , а тому він належав їй на праві особистої приватної власності.

Зазначає, що як у договорі купівлі-продажу спірного житлового будинку, так і в заяві окремо, ОСОБА_3 повідомляла, що у фактичних шлюбних відносинах не перебуває.

Зауважує, що клопотання про зменшення процесуальних витрат стороною позивача до суду не подавалось, а тому в суду першої інстанції були відсутні процесуальні підстави для перегляду співмірності таких витрат.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Минця О.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Кушнеренка Є.Ю., які просили залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_3 , ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, придбання спірного житлового будинку, виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Однак з такими висновками районного суду не може погодитися апеляційний суд, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області 18 травня 2020 року (а.с. 7).

12 березня 2011 року, за життя ОСОБА_3 , між останньою та ОСОБА_7 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с. 12-13, 14). У п. 1.4. вказаного договору зазначено, що покупець в шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває, про що нотаріусу 12.03.2011 подана відповідна заява.

За заявою матері ОСОБА_3 - ОСОБА_2 від 06 липня 2020 року приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С.В. заведено спадкову справу № 138/2020 щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 61-77).

23 жовтня 2020 року до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С.В. із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_10 .

Постановою приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С.В. за №78/02-31 від 08.02.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майна на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні в разі смерті однієї з осіб, які проживали однією сім`єю, але не були подружжям, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачена (а.с. 43).

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ч. 1, 2 ст. 21 СК України).

Згідно частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

У матеріалах справи міститься акт встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 29.06.2021, складений депутатом Березнянської селищної ради Заіко І.В., в присутності громадян ОСОБА_8 , жительки АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , жительки АДРЕСА_3 , про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно проживали разом однією сім`єю з 2001 року по 2011 рік по АДРЕСА_4 і вели спільне господарство (а.с. 95).

З 01 грудня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були зареєстровані та проживали по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконкому Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області № 1665 від 06.07.2020 року (а.с. 8), довідкою виконкому Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області про реєстрацію місця проживання особи № 93 від 02.05.2019 (а.с. 11), записами в домовій книзі (а.с. 117-120). Із записів домової книги по АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований у даному будинку після зняття з реєстрації по АДРЕСА_4 .

З акту встановлення факту спільного проживання від 08.04.2021, складеного депутатом Березнянської селищної ради Ігнатенко І.П., в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , жителів АДРЕСА_5 , вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно були зареєстровані з 01.12.2011 та проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 і вели спільне господарство (а.с. 41).

Також на підтвердження факту проживання однією сім`єю у спірний період позивачем надано суду першої та апеляційної інстанцій свідоцтво про вінчання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 12 серпня 2015 року (вінчанням є здійснення церковного шлюбного обряду, який благословляється церквою та висловлює наміри сторін на створення сім`ї, спільне проживання та народження спільних дітей) (а.с. 40); фотокартки, з яких вбачається, що позивач з ОСОБА_3 спільно відпочивали, святкували свята, зустрічалися з друзями та родичами (а.с. 185,187). У судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 підтвердила, що вказані фотокартки були зроблені в 2003-2004 роках.

У матеріалах справи наявні копії накладних про придбання позивачем будівельних матеріалів від 11.05.2011, 12.06.2014, 27.09.2015, 21.08.2016, 22.08.2016, 17.09.2018 у ФОП ОСОБА_14 (а.с. 97-98) та 12.07.2013 у ФОП ОСОБА_15 (а.с 99).

Даючи оцінку показанням свідків, колегія суддів виходить з наступного.

Так, свідок ОСОБА_7 , колишній власник спірного житлового будинку, в судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що про купівлю житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовлялися разом. Кошти передавали разом на передодні вчинення нотаріальних дій. Вважав, що вони чоловік та дружина. Таня займалася продажем птиці на базарі в Чернігові, а ОСОБА_16 їй допомагав. Як вони почали проживати у його колишньому будинку, він поліпшився, вікна були замінені, дах замінений шифером, утеплено ззовні.

Свідок ОСОБА_8 (сусідка, брала участь у складанні акту про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 29.06.2021) стверджувала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 20 років проживали разом, не сварилися, працювали вдвох, вели своє господарство, допомагали один одному, відпочивали. Проживали з 2001 по 2011 роки разом по АДРЕСА_4 , біля її помешкання, через дорогу. Займалися спільним бізнесом, продавали курей. Між ними були гарні відносини, прекрасно себе поводили, протиріч між ними не було. Купили собі автомобіль, потім купили будинок, хотіли поліпшити умови проживання. ОСОБА_3 казала, що вони разом збирають гроші на будинок.

Свідок ОСОБА_9 (сусід, брав участь у складанні акту про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 08.04.2021) указав, що з 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали його сусідами, купили поряд будинок через дорогу. В них були сімейні, нормальні відносини. Перед тим, як заселитися в будинок, який купили, робили ремонт, ванну влаштували, клеїли, красили, вікна поміняли. Взаємовідносини між ними були як чоловіка і дружини, нормальні. Жили вони, як подружжя, разом працювали, завжди в них був порядок. Займалися бізнесом, курей реалізували, разом обробляли. Спільне господарство вели, був у них город, кури, собаки. Похованням ОСОБА_3 займався ОСОБА_1 .

Свідки з боку відповідачки, які всі є її близькими родичами, зокрема ОСОБА_4 - невістка відповідачки, ОСОБА_5 - її син, ОСОБА_6 - троюрідний брат ОСОБА_3 , наголошували на купівлі померлою ОСОБА_3 спірного житлового будинку за її власні кошти.

Підсумовуючи викладене, факт спільного проживання позивача та померлої ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в спірний період підтверджується актами від 08.04.2021 та 29.06.2021, які є належними доказами, фотокартками, показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, апеляційний суд, з огляду на викладені вище обставини, з врахуванням доказів, які зібрані по даній справі, застосовуючи стандарт «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце, приходить до висновку, що у спірний період з 01.01.2004 до 14.05.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склались усталені відносини, притаманні подружжю, оскільки вони разом проживали та вели спільне індивідуальне господарство, мали спільні заощадження, та саме в цей період ними за спільні кошти придбано житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, що є об`єктом спільної сумісної власності, незважаючи на те, що право власності зареєстровано за ОСОБА_3 , а їх частки є рівними.

Відповідачка не надала суду першої та апеляційної інстанцій беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проживали разом однією сім`єю та не вели спільне господарство.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог про встановлення факту проживання однієї сім`єю та поділ майна, не надавши належної правової оцінки письмовим доказам та показанням свідків у їх сукупності.

Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, апеляційний суд вважає доведеним позивачем факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період із 01 січня 2004 року по 14 травня 2020 року, придбання спірного майна внаслідок їхньої спільної праці та за спільні грошові кошти, у зв`язку із чим наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 , з урахування рівності часток, права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 не можуть бути задоволені з огляду на те, що визнання судом права спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідачки про те, що позивач не був працевлаштований, доходів не мав, будинок було придбано за власні кошти ОСОБА_3 , а тому він належав померлій на праві особистої приватної власності, з огляду на доведеність матеріалами справи факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . При цьому сторонами не заперечувалось, що і ОСОБА_1 , і померла ОСОБА_3 офіційно не були працевлаштовані та офіційних доходів не мали.

Колегія суддів вважає, що п. 1.4. договору купівлі-продажу спірного будинку, в якому зазначено, що покупець ( ОСОБА_3 ) в шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває, про що нотаріусу 12.03.2011 подана відповідна заява, не має вирішального значення для даної справи за наявності спору щодо вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку із задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 1816 (а.с. 47,48) та за апеляційний розгляд справи в сумі 2724 грн ( а.с. 186), а разом 4540 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2021 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності -задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В. Шитченко