Справа №461/6858/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2021 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.,
за участю: заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника ОСОБА_2
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , в період з 2000 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заяви покликається на те, що із ОСОБА_3 була знайома з 2000 року, в 2001 році у них народилась спільна дитина дочка ОСОБА_4 . Спочатку вони проживали разом по АДРЕСА_1 , а приблизно з січня 2010 року постійно проживали разом з ОСОБА_3 однією сім`єю в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що як звичайна сім`я, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та обов`язками, оплачували комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 раптово у віці 54 роки помер. Вони з дочкою залишились проживати в квартирі, вважаючи, що прийняли спадщину по закону. У 2021 р. заявниця звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку із цим просить встановити факт проживання зі спадкодавцем для прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги, тобто, як особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримала та ствердила, що з ОСОБА_5 проживала в громадянському шлюбі понад 15 років; в 2001 році в них народилась дочка, яку вони виховували спільно. Після народження дитини протягом 9-10 років проживали на АДРЕСА_1 , оскільки в неї було ще двоє дітей, які перебували на утриманні. Приблизно у січні 2010 року ОСОБА_3 запропонував переїхати жити до нього на АДРЕСА_2 , проти чого не заперечувала свекруха ОСОБА_6 . З цього часу і до дня смерті ОСОБА_3 вони були однією сім`єю, виховували дочку, водили в школу, разом іздили відпочивати; спільно зароблені гроші витрачали на потреби родини, купуючи одяг, продукти харчування, оплачували комунальні послуги; купили разом два телевізори і магнітофон. Збереглось багато сімейних фото з чоловіком ОСОБА_3 , з спільною дочкою ОСОБА_4 , дітьми від першого шлюбу та свекрухою. В 2015 році померла ОСОБА_6 , яку вони з чоловіком ОСОБА_3 похоронили. Після закінчення школи дочка навчалась в училищі АДРЕСА_3 , поруч з будинком, в якому проживали. Офіційна реєстрація шлюбу не була для них актуальною, кожного разу відкладали, і таку запланували провести на 18-річчя дочки, однак, ОСОБА_7 раптово в 2016р. помер. Вона займалась похоронами. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 немає.
Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Шапіро Ірина В`ячеславівна в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , а тому суд вважає, що справу можна слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Зі змісту ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З роз`яснень викладених у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року вбачається, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
У 2021 році ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України (а.с.39).
04.08.2021 року приватним нотаріусом ЛМНО Шапіро І.В. було відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ОСОБА_8 не подала нотаріусу документів, на підставі яких встановлено права заявника як спадкоємця четвертої черги (як особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини) (а.с.57).
Із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 звернулась до суду.
Факт проживання проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 стверджується наступним.
В судовому засіданні ОСОБА_1 надала суду свідчення, будучи допитаною в якості свідка в порядку ст.92 ЦПК України, під присягою, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань. Зокрема, підтвердила факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з січня 2010 року по АДРЕСА_2 ; народження спільної дочки в 2001р., в свідоцтві про народження якої останній записаний батьком; у них був спільний бюджет, спільні обов`язки, вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, здійснювали спільні покупки, проводили покращення житлових умов, в яких проживали, вчиняли інші дії притаманні подружжю, виховуючи спільну дитину.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2010 року до часу смерті ОСОБА_3 , та залишається проживати у вказаній квартирі по теперішній час.
Зокрема, свідок ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_1 є її сусідкою по АДРЕСА_4 і вона знає заявницю понад 20 років. Весь цей час ОСОБА_1 жила з ОСОБА_3 як цивільна дружина. Свідок пам`ятає, що у 2001 році остання була вагітна і згодом народила доньку ОСОБА_4 , яку виховувало подружжя разом. ОСОБА_7 дуже любив дочку, постійно з нею гуляв, водив у школи. Останні 10 років ОСОБА_1 постійно проживає на АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 помер раптово. Заявниця його похоронила. Інших родичів померлого свідок не знає і ніколи не бачила.
Свідок ОСОБА_10 , яка є сусідкою ОСОБА_1 , вказала, що ОСОБА_1 разом зі донькою ОСОБА_4 з 2010 року проживали з ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , як одна сім`я, виховували свою доньку; разом відпочивали, закупляли продукти, готували їсти. Інших родичів не знає. ОСОБА_1 похоронила чоловіка і залишилась проживати в цій квартирі разом з дочкою.
Свідок ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_1 є знайомим старшої дочки заявниці. Знає, що заявниця проживала з донькою ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з 2010 року. Він часто бував в цій квартирі, бачив їх побут, стверджує, що вони з ОСОБА_12 купували речі домашнього вжиткку, зокрема, телевізор, разом відпочивали.
Суд надає віри показанням допитаних свідків, оскільки такі є правдивими, достовірними та об`єктивно відображають обставини, викладені заявником; свідки є сусідами, і не зацікавлені у вирішення спору.
Із свідоцтва про смерть ОСОБА_3 вбачається, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 54 роки (а.с.10).
Із лікарського свідоцтва №886 від 03.10.2016 вбачається, що ОСОБА_3 помер від гострого інфаркту міокарда (а.с.11).
Із свідоцтва про про поховання №3090 від 03.10.2016р. вбачається, що ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 (а.с.12).
Згідно акту комісії ЛКП «Балатон-409» від 22.01.2021 року, інформаційної довідки ЛКП «Балатон-409» від 12.03.2021 року, листа директора ЛКП «Балатон-409» від 03.12.2019 року, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 фактично проживають без реєстрації ОСОБА_1 , 1965 р.н., ОСОБА_13 , 2001 р.н. (а.с.75, 77, 78).
Також як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення від 01.02.2020 року відносно ОСОБА_1 , така складалася за місцем проживання останньої, а саме за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).
Із акту ЛКП «Балатон-409» від 03.02.2019 вбачається , що адресою: АДРЕСА_2 проживає без реєстрації цивільна дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .
Із оглянутих судом світлин видно, що на них зображений ОСОБА_3 в колі сім`ї з ОСОБА_1 , їх спільною маленькою дочкою, дітьми заявниці від першого шлюбу.
Судом також оглянуто квитанції про оплату комунальних послуг за період 2010-2020 років, яку здійснювали ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Зважаючи на вищенаведені доводи заявника та належні, достовірні і допустимі докази по справі, суд вважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з 2010 року до часу смерті ОСОБА_3 однією сім`єю, тобто, встановленим є факт проживання заявниці зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відтак, заява підлягає задоволенню
Керуючись ст. ст.12,76-81, 293, 315, 319 ЦПК України, на підставі ст.ст.1216,1264,1268 ЦК України суд, -
Встановити факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2010 року до часу смерті ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, в разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.Р. Волоско