Провадження № 2/686/1205/21
У Х В А Л А
28 вересня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого судді Палінчака О.М.
при секретарі Антосєві В.П.
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Савіцька Ірина Леонідівна, про визнання недійсним заповіту,
08 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тертя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Савіцька Ірина Леонідівна, про визнання недійсним заповіту. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 . За життя 21.04.2003 року батько склав заповіт, згідно якого його спадкоємцями повинні були стати: дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_3 . Проте, як стало відомо позивачу, ОСОБА_6 04.04.2013 року склав новий заповіт, яким було скасовано попередній заповіт. Позивач вважає, що новий заповіт є недійсним, оскільки ОСОБА_6 в момент його складання хворів на важку психічну хворобу, а тому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 та призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану здоров`я ОСОБА_6 на момент складання заповіту 04.04.2013 року, виконання якої доручено експертам Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1.
22 квітня 2020 року Хмельницькою обласною психіатричною лікарнею № 1 було надано висновок експерта № 220.
29 жовтня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 подав до суду клопотання про призначення по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки з висновком експерта № 220 від 22.04.2020 року він не погоджується, оскільки: при призначенні експертизи судом не було надано експертам всі документи, необхідні для проведення експертизи, а зобов`язано останніх використовувати документи, що були наявні у ХОПЛ № 1; висновок експерта від 22.04.2020 року містить багато суперечностей між дослідницькою та підсумковою частинами, не містить відповідей на всі питання, які були поставлені судом. У зв`язку з цим представник позивача просив суд призначити повторну експертизу, проведення якої доручити Київському міському центру судово-психіатричної експертизи, та на вирішення експерта поставити питання: чи можна однозначно стверджувати, що на момент оформлення заповіту 04 квітня 2013 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними?
20 серпня 2021 року судовим експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи повернуто до суду матеріали справи разом з висновком експерта № 208 від 29.04.2021 року.
28 вересня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 подав до суду клопотання про призначення по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, мотивуючи її тим, що проводячи дослідження наданих матеріалів, комісія (Київського міського центру судово-психіатричної експертизи) в основу свого висновку поклала діагноз та висновки, зроблені лікуючим лікарем ОСОБА_8 в ході лікування та на період підписання оспорюваного правочину, а основна клінічна картина перебігу психічного захворювання не була досліджена комісією і не знайшла свого відображення та належного обґрунтування у висновку. Із наявних матеріалів стає очевидним, що спостерігаючи клінічну картину перебігу психічної хвороби ОСОБА_6 лікуючий лікар ОСОБА_8 свідомо не брав до уваги окремі клінічні ознаки психічного розладу здоров`я хворого, що дало йому можливість діагностувати психічний розлад легкого ступеня, який дозволяв хворому продовжувати свою трудову діяльність на посаді керівника Аптеки № 2 м. Хмельницького. В своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, лікуючий лікар ОСОБА_8 повідомив, що з хворим він був знайомий задовго до його лікування, оскільки ОСОБА_6 був добре відомою і шанованою людиною в медичних колах і за їх межами. Лікар ОСОБА_8 підтримував дружні стосунки із ОСОБА_6 часто заходив до нього в аптеку, був обізнаний із його сімейними справами. ОСОБА_8 розумів, що психічні розлади здоров`я ОСОБА_6 можуть стати на перешкоді продовження трудової діяльності хворого. Тому окремі ознаки хвороби лікуючий лікар залишав без уваги, що дало йому можливість поставити діагноз, який дозволяв хворому продовжувати керувати аптекою. Так, зокрема, при виписці з лікування 29 січня 2013 року хворому було поставлено діагноз «Б00.2 Деменція змішаного типу при хворобі Альцгеймера». При цьому поза увагою лікуючий лікар свідомо залишив такі ознаки важкого захворювання, як явище делірію (хворому здавалось, що його квартиру грабують, а його автомобіль уганяють), незрозумілу мову, втрату орієнтації (в лікарні хворий не міг знайти своє ліжко), маячню (йому здалося, що його співмешканка викрадає у нього гроші), утруднення в лічильних операціях в межах 10 та багато інших ознак важкого психічного захворювання, з якими хворий поступив на лікування до ХОПЛ і що продовжували проявлятись у нього на час перебування у лікарні, як відображено в медичних картах хворого. Однак, експертна комісія залишила дані клінічні ознаки, що містяться в медичних картах стаціонарного хворого та у епікризах з карти стаціонарного хворого без належної оцінки та експертного аналізу.
Таким чином, наявні у ОСОБА_6 напередодні підписання оспорюваного правочину ознаки важкого психічного захворювання лікуючим лікарем ОСОБА_8 були свідомо залишені без уваги, що призвело до встановлення необ`єктивного діагнозу, який не відповідає клінічній картині перебігу психічної хвороби. Крім того, на думку представника позивача, підтвердженням необ`єктивності лікуючого лікаря є те, що при виписці хворого було зазначено його працездатність, як «працездатний під контролем». При цьому у своїх поясненнях лікар ОСОБА_9 визнав, що жодним документом, який регламентує оформлення карти стаціонарного хворого, таке формулювання не передбачено. Отже, такий вид працездатності лікуючим лікарем було вигадано для ОСОБА_6 . Починаючи з 2007 року лікуючим лікарем ОСОБА_6 було призначено медичний препарат «Абікса». На момент виписки хворого 29 січня 2013 року дозування складало 10 мг. на день. Згідно анотації цей лікарський засіб входить до групи препаратів «Засоби для лікування паркінсонізму» і показаний хворим з ОСОБА_10 від середньої тяжкості до важких форм. Тобто при психічних захворюваннях в легкій формі цей засіб не призначається, а оскільки він був призначений то, захворювання було не в легкій формі.
Всі вищенаведені обставини, на думку представника позивача, свідчать про очевидну невідповідність клінічної картини перебігу психічної хвороби ОСОБА_6 , клінічному діагнозу встановленому лікуючим лікарем ОСОБА_8 . Однак, в експертному висновку № 208 від 29.04.2021 року не відображено дані порушення, не виявлено цю не відповідність, а натомість лікарські висновки лікаря ОСОБА_8 взято за основу для експертного висновку.
Враховуючи вищенаведене, представник позивача ОСОБА_1 вважає висновок судово-психіатричного експерта № 208 від 29.04.2021 року таким, що викликає сумнів в його правильності оскільки суперечить іншим матеріалам справи, тому просить суд призначити по справі повторну експертизу, виконання якої доручити іншому експертові - Державної установи при Міністерстві охорони здоров`я «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю», на вирішення експертизи просить поставити питання: чи хворів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на психічну хворобу на час складання заповіту 04.04.2013 року, якщо так, то чи розумів він у цей час значення своїх дій та чи міг керувати ними ?
Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в підготовчому засіданні заперечила проти призначення повторної експертизи, вказавши, що всі необхідні експертизи по справі вже виконанні, підготовче засідання триває з 2019 року, тому призначення повторної експертизи затягне розгляд справи.
Третя особа приватний нотаріус Савіцька І.Л. та відповідач ОСОБА_5 в підготовче засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши думку представників, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеної в пункті 17 Постанови Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року, висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.
Постановою Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу у кримінальних і цивільних справах» із змінами внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 15 від 25.05.1998 року, звернуто увагу суддів, на те, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Пленум Верховного Суду України у пунктах 10, 11 Постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 року роз`яснив, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав осіб.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що висновок посмертної повторної судово-психіатричної експертизи, яка проведена експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи згідно ухвали суду від 18 грудня 2020 року, не викликає сумнівів у його правильності, обґрунтованості, не суперечить іншим матеріалам справи, а також, судом не було встановлено істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Отже, відсутні підстави для призначення у даній справі повторної експертизи.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 103, 104, 111, 113, 252, 253, 353 ЦПК України, суд
У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 про призначення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Савіцька Ірина Леонідівна, про визнання недійсним заповіту, повторної посмертної судово-психіатричної експертизи відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів до Хмельницького апеляційного суду.
Повний текст ухвали суду складено 28 вересня 2021 року.
Суддя О.М. Палінчак