ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2656/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача Кравця Д.М. ;

відповідача ОСОБА_3 ;

представника відповідача Єркіна М.М. ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач) про стягнення вартості послуг за договором з супроводу придбання нерухомого майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилався на ті обставини, що 20 липня 2020 року між агентством нерухомості в особі ФОП ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг. Відповідно до умов договору позивач зобов`язувався здійснити супровід придбання нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка в свою чергу зобов`язалася сплатити за наданні їй послуги суму 3 500 доларів США.

Однак, після того як позивачем було надано послугу з проведення огляду вказаного нерухомого майна (квартири), надано послуги з супроводу придбання об`єкта нерухомості (здійснено підготовку проекту попереднього договору, підписано попередній договір, перевірено права продавця на об`єкт нерухомості, перевірено дійсність документів, що засвідчують особу громадянина України продавця об`єкта нерухомості, попередньо перевірено відсутність заборон на відчуження, арештів на об`єкт нерухомості), відповідачка ОСОБА_3 30.07.2020 року оформила угоду купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не сплатив при цьому вартості наданих послуг позивача ФОП ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 вартість наданих послуг в розмірі 3 500 доларів США, що станом на 20 липня 2020 року складає 95 762,10 грн. А також просить стягнути з відповідачки судові витрати та витрати на надання правничої допомоги адвоката.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справи до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги. Представник позивача - адвокат Кравець Д.М. пояснив в судовому засіданні, що 20 липня 2020 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про надання послуг з супроводу придбання нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному договорі було визначено вартість цих послуг, на яку відповідачка погодилася, поставивши під ним свій підпис. На даний час зазначений договір не був визнаний недійсним, відповідачка його не оскаржувала. На виконання умов договору позивачем було організовано огляд квартири відповідачем за участю його співробітника - ОСОБА_5 . 20 липня 2020 року підписано попередній договір про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 між продавцем квартири ОСОБА_6 , відповідачкою ОСОБА_3 та позивачем ФОП ОСОБА_1 , перевірено права продавця ОСОБА_6 на відчужувану квартиру, перевірено дійсність документів, що засвідчують особу громадянина України ОСОБА_6 як продавця об`єкта нерухомості, попередньо перевірено відсутність заборон на відчуження, арештів на квартиру АДРЕСА_1 . 05.08.2020 року позивачем з Інформаційних довідок №219125280 та №219128057 було з`ясовано, що 30.07.2020 року відбувся перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я відповідачки в зв`язку із укладенням основного договору купівлі-продажу. Таким чином, на думку представника позивача, з 31.07.2020 р. у відповідачки виник обов`язок оплатити послуги позивача як виконавця послуг за договором про надання послуг у розмірі 3 500 доларів США. 10.08.2020 року, ним, як представником позивача, надіслано відповідачці лист з двома примірниками акту прийому передачі послуг від 10.08.2020 року, а також вимогу (претензію) від 10.08.2020 року про необхідність оплати грошових коштів за послуги позивача у розмірі 3 500 доларів США, які були вручені відповідачці 12.08.2020 року. На підставі викладеного просив суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки вважає, що позивачем не виконано, своїх зобов`язань за договором про надання послуг від 20.07.2020 року, зокрема оголошення про продаж квартири АДРЕСА_1 було розміщено від імені жінки під ім`ям ОСОБА_5 , огляд вказаної квартири здійснювався за участі продавця ОСОБА_6 , відповідачки, її чоловіка ОСОБА_8 та жінки, яка представилась як ОСОБА_5 - ріелтор. Позивач участі у огляді квартири не брав, проект попереднього договору купівлі-продажу квартири, наданий позивачем, було складено з численними помилками, тому відповідач сама, разом із продавцем квартири ОСОБА_6 , майже дві години виправляли помилки як у проекті попереднього договору купівлі-продажу, так і в договорі про надання послуг від 20.07.2020 року, які підписувались одночасно. Після підписання договору про надання послуг від 20.07.2020 року з супроводу придбання нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 , позивач не виконав жодного зі своїх зобов`язань передбачених договором, фактично відмовившись від його виконання в односторонньому порядку. В зв`язку з чим, вона вимушена була самостійно перевіряти відсутність заборон на відчуження, арештів на квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить Інформаційна довідка №217617870 від 24.07.2020 року, отримана її чоловіком ОСОБА_8 . Крім того, задля перевірки права продавця на відчужуваний об`єкт нерухомості та дійсності її документів, відповідачка звернулась за правової допомогою до адвоката ОСОБА_9. Таким чином, вона фактично сама виконала той обсяг послуг, який брав на себе виконати позивач за договором від 20.07.2020 року, тому вона в свою чергу відмовилась від вказаного договору та відповідно в неї відсутній обов`язок зі сплати послуг, які їй позивачем не надавались. В зв`язку з цим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Єркін М.М. в судовому засіданні позовні вимоги також не визнав в повному обсязі, оскільки позивачем не надано доказів про фактичне виконання ним своїх зобов`язань перед відповідачкою з супроводу придбання нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 , сторонами не підписувався акт приймання-передачі наданих послуг, що передбачено умовами договору. Наданий позивачем суду акт від 10.08.2020 року ні ким не підписаний, навіть ним самим. Відсутні будь-які документи (трудовий договір, цивільний договір тощо) які б підтверджували, що ОСОБА_5 діяла за дорученням та в інтересах позивача та в договорі відсутнє право виконавця ФОП ОСОБА_1 залучати для виконання послуг третіх осіб. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в тому числі у стягненні витрат на надання правничої допомоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_3 та разом зі своєю дружиною вони шукали квартиру в м. Києві для її придбання. В липні 2020 року він особисто дзвонив та вів переписку з жінкою на ім`я ОСОБА_5 з приводу купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 20.07.2020 року він разом із дружиною приїхали за вказаною адресою для огляду квартири, де зустріли лише її власницю ОСОБА_6 . ОСОБА_5 приїхала пізніше, тому що перший раз була за цією адресою і довго не могла знайти будинок в якому знаходилась квартира. Після її огляду, вони всі разом поїхали до агентства нерухомості, де і познайомились з позивачем. Там відповідачка підписали попередній договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 з продавцем та позивачем, а також договір про надання послуг із супроводу купівлі об`єкту нерухомого майна з позивачем. При цьому підписання договорів зайняло дуже багато часу через велику кількість помилок у проектах вказаних договорів складених позивачем. Після того як дружина підписала договір з позивачем, останній жодного разу не телефонував, жодної інформації стосовно об`єкту нерухомості не надавав. Він самостійно отримував Інформаційну довідку про відсутність заборон на відчуження, арештів на квартиру. Для перевірки прав власниці квартири на її продаж, вони з дружиною звернулись до адвоката ОСОБА_9 . Самостійно з власницею квартири ОСОБА_6 шукали нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Через місяць після купівлі квартири, дружині почав дзвонити позивач та вимагати сплати 3 500 доларів США. Він разом з відповідачкою та адвокатом ОСОБА_9 поїхали до офісу позивача та намагались владнати спір, запропонувавши останньому 200 доларів США, однак той відмовився.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що в кінці липня 2020 року до нього звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_8 за правовою допомогою - перевіркою повноважень у власниці квартири за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 на продаж вказаної квартири, а також наявність ризиків при укладенні договору купівлі-продажу вказаного об`єкту нерухомості. Через он-лайн сервіси «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» ним було з`ясовано, що 22.01.2020 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було розірвано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . 24.01.2020 року ОСОБА_10 подарував ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а 19.02.2020 року вироком Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_10 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та зобов`язано відшкодувати матеріальну шкоду завдану потерпілому. Вказані обставини з однієї сторони вказують на ризик визнання договору дарування, на підставі якого ОСОБА_6 продає квартиру, в подальшому недійсним, а з іншої сторони сума матеріальної шкоди завдана колишнім чоловіком ОСОБА_6 - ОСОБА_10 є незначною по відношенню до вартості квартири. Він рекомендував відповідачці все ж укласти договір купівлі-продажу з ОСОБА_6 . В подальшому, десь через місяць, він разом з відповідачкою та її чоловіком їздили в офіс позивача та пропонували йому вирішити спір, заплативши останньому 200 доларів США, на що той відмовився.

Суд вислухав думку сторін, дослідивши матеріали справи, надійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ст. 902 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1390/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов`язань, що виникають із договорів та інших правочинів», зазначено, що за змістом статті 901 ЦК України договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Так судом встановлено та не заперечується сторонами, що 20.07.2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг.

Згідно п. 1.1. зазначеного договору, замовник ОСОБА_3 висловлює свій намір придбати нерухомість та підписати відповідний договір про перехід (отримання) права власності на нерухоме майно. Виконавець ФОП ОСОБА_1 , за завданням замовника, зобов`язується надати послугу з супроводу придбання нерухомого майна (квартири) загальною площею 136,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язується сплатити винагороду виконавцю за надані послуги у відповідності до умов даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору замовник ОСОБА_3 зобов`язується: надати виконавцю ФОП ОСОБА_1 повну і достовірну інформацію, необхідну для виконання своїх зобов`язань; письмово інформувати виконавця ФОП ОСОБА_1 про зміну своєї адреси (місця проживання), номерів телефонів, інших засобів зв`язку; не надавати інформацію про об`єкт нерухомості третім особам, які не беруть участь в угоді; своєчасно і в повному розмірі оплатити послуги виконавця ФОП ОСОБА_1 відповідно до умов цього договору; своєчасно здійснити оплату послуг виконавця ФОП ОСОБА_1

Виконавець ФОП ОСОБА_1 , відповідно до п.2.2. договору, зобов`язувався: провести перегляд об`єкта нерухомості; надати послуги з супроводу придбання об`єкта нерухомості, які полягають в: здійсненні підготовки проекту попереднього договору, перевірці прав продавця на об`єкт нерухомості, що становить предмет угоди, перевірка дійсності документів, що засвідчують особу громадянина України, особи уповноваженої, представляти інтереси юридичної особи-продавця об`єкта нерухомості, наданні допомоги в отриманні необхідних документів для укладання договору купівлі-продажу, попередньої перевірки відсутності заборон на відчуження, арештів об`єкта нерухомості.

Вартість наданих послуг виконавцем ФОП ОСОБА_1 , згідно п. 3.1. договору, становить в еквіваленті 3 500,00 доларів США за курсом НБУ станом на дату укладення цього договору.

Оплата послуг виконавця ФОП ОСОБА_1 здійснюється замовником ОСОБА_3 у день підписання основного договору (п. 3.2. Договору).

Договір вважається виконаним в повному обсязі виконавцем ФОП ОСОБА_1 з моменту підписання договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості та акту прийому-передачі наданих послуг замовником ОСОБА_3 (п. 3.3. Договору).

Договір вважається виконаним в повному обсязі виконавцем ФОП ОСОБА_1 , з моменту підписання договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості та акту прийому-передачі наданих послуг замовником ОСОБА_3 (п. 3.4. Договору).

Такий акт сторонами не складався і ніяким чином не зафіксовано факт надання позивачем послуг відповідачці відповідно до укладеного договору.

Дані обставини підтверджуються поясненнями відповідачки ОСОБА_3 , а також показами допитаних свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду доказів виконання ним своїх зобов`язань за договором про надання послуг з супроводження купівлі об`єкту нерухомості від 20.07.2020 року, зокрема підписаного акту передачі наданих послуг, інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих позивачем на виконання своїх зобов`язань з попередньої перевірки відсутності заборон на відчуження, арештів об`єкта нерухомості, проведення перегляду об`єкта нерухомості.

Також, позивачем не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Відповідно до ст. 906 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Частиною 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань зо договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

А у відповідності до частини 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що внаслідок того, що позивач своєчасно не приступив до виконання своїх зобов`язань за договором про надання послуг з супроводження купівлі об`єкту нерухомості від 20.07.2020 року, відповідач, на підставі прав наданих їй як споживачу ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відмовилась від вказаного договору і відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України вказаний договір є розірваним, а тому позовні вимоги про стягнення вартості послуг задоволенню не підлягають.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідачем заявлено до стягнення з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 цього Кодексу).

Водночас, за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України.

Разом із тим, у частині 3 наведеної норми ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат визначені положеннями частин 5,6,9 статті 141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5, 6, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5, 6, 9 статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом встановлено, що 05.05.2021 між ОСОБА_3 та адвокатом Єркіним М.М. укладено Договір про надання правничої (адвокатської допомоги) допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати замовнику послуги з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід та представництво інтересів замовника, як відповідача по справі №753/15072/20 в Дарницькому районному суді м. Києва, а за потреби в Київському апеляційному суду та Верховному суді, а останній зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх у розмірі та порядку визначених цим Договором.

Згідно з п. 3.1. Договору за роботу виконану Виконавцем Клієнт здійснює оплату згідно умов викладених у Додатку №1 до цього Договору, розмір якої становить 30 000,00 грн.

Відповідач сплатила на користь адвоката грошові кошти у розмірі 30000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, судом враховано те, що за приписами ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що понесені відповідачем витрати на правову допомогу адвоката слід частково покласти на позивача у розмірі 10 000,00 грн. (у зв`язку з відмовою у задоволенні позову).

На підставі викладеного та керуючись стст. 651, 901, 902, 906 Цивільного кодексу України, стст.12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 263, 265, 430 Цивільного процесуального України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.