22-ц/804/2941/21
263/7449/21

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„07 грудня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 263/7449/21
Номер провадження 22-ц/804/2941/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Баркова В.М.,Лопатіної М.Ю.,
за участю секретаря: Грішко С.В.
учасники справи :
позивач АТ КБ «ПриватБанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2021 року головуючого судді Кияна Д.В. зі складанням повного тексту судового рішення 24 вересня 2021 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
У червні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом не враховано, що відповідно до копії анкети-заяви відповідач особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Тобто, відповідач була належним чином повідомлена про умови кредитування ,про сплату процентів. Судом не звернуто увагу, що відповідачем активовано картку, вона користувалась картковим рахунком, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, відповідач зверталась до банку з метою перевипуску картки, отримала перевипущену картку з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжила користуватись, що підтверджується заявою відповідача, розрахунком заборгованості, випискою по рахунку відповідача, довідками банку про видані кредитні картки, про зміну умов кредитування. Судом не враховано, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Позивач також зазначив на застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновків, викладених у ряді постанов Верховного Суду.

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Денисов М.С., скористалась своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що відповідачем була підписана лише анкета-заява, в якій не зазначено істотних умов договору (суму кредитних коштів, яку отримує відповідач, тип картки, не встановлено порядок нарахування відсотків за несвоєчасне погашення кредиту та строк повернення кредиту (користування ним) та ін.). Вказує, що заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримала у борг позичальник. Позивачем не надано суду доказів погодження сторонами умов кредитного договору в частині розміру і порядку нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту. Зазначає, що оскільки анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, правові підстави для покладення на відповідача обов`язку щодо сплати заборгованості за відсотками відсутні, тому суми надходжень, які банком розподілені на погашення складових заборгованості підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Звертає увагу на те, що активація чи не активація банківської картки жодним чином не може підтверджувати наявність самовільно нарахованої позивачем заборгованості.

У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми,зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 2547 та шляхом отримання судової повістки,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.211,213,216). У судове засідання апеляційного суду відповідач та її представник не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми,зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 2548 та шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.212,213,214).

Представником АТ КБ « ПриватБанк» Малервейн М.С. надано клопотання про підтримання апеляційної скарги та про можливість розгляду справи за відсутністю представника (а.с.199).

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», яку підписала ОСОБА_1 04 червня 2007 року, містить розділ про те, що особа, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка, виявляє бажання оформити на своє ім`я послугу з нижче перелічених, а саме: «Кредитна карта «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, та власноруч зазначила розмір бажаного кредитного ліміту 2 500 грн.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надала згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

З паспорту споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 24 червня 2020 року, вбачається тип кредиту: відновлювана кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума/ліміт кредиту: до 50 000 грн.; строк договору: 240 місяців; пільговий період: до 55 днів; спосіб та строк надання кредиту: безготівковим способом (на картковий рахунок); процентна ставка у пільговий період: 0,00001 річних; процентна ставка поза межами пільгового періоду, відсотків річних: 43,20 %; тип процентної ставки: фіксована (а. с. 22-24).

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед банком за договором від 04 червня 2007 року станом на 31 грудня 2015 року становить 7 795 грн. 23 коп. та складається із: заборгованості за кредитом 7 510 грн. 98 коп., заборгованості за відсотками 284 грн. 25 коп.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед банком за договором від 04 червня 2007 року станом на 30 червня 2019 року становить 31 551 грн. 57 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27 439 грн. 54 коп. (у тому числі: поточним тілом кредиту 0 грн., простроченим тілом кредиту 27 439 грн. 54 коп.), заборгованості за відсотками за користування кредитом 4 112 грн. 03 коп.

Відповідно до довідки розмір кредитного ліміту за кредитною карткою, оформленою на ОСОБА_1 , змінювався: 04 червня 2007 року - кредитний ліміт встановлений у розмірі 2 500 грн., 17 квітня 2009 року зменшення кредитного ліміту до 2 400 грн., 10 жовтня 2012 року збільшення кредитного ліміту до 4 000 грн., 25 грудня 2012 року збільшення кредитного ліміту до 8 000 грн.; 31 січня 2017 року - збільшення кредитного ліміту до 8 900 грн.; 31 березня 2017 року - збільшення кредитного ліміту до 9 260 грн.; 05 липня 2017 року - збільшення кредитного ліміту до 25 000 грн.; 18 березня 2020 року 23 червня 2020 року - зменшення кредитного ліміту до 25 000 грн., 05 січня 2021 року зменшення кредитного ліміту 0 грн.

Також, позивачем надана довідка на підтвердження видачі відповідачу кредитних карток на підставі договору № б/н, а саме: - № НОМЕР_1 , дата відкриття 04 червня 2007 року, термін дії 04/15; - № НОМЕР_2 , дата відкриття 19 листопада 2011 року, термін дії 08/15; - № НОМЕР_3 , дата відкриття 26 жовтня 2015 року, термін дії 10/17; - № НОМЕР_4 , дата відкриття 01 квітня 2017 року, термін дії 03/21;- № НОМЕР_4 , дата відкриття 27 жовтня 2017 року, термін дії 03/21.

АТ КБ «ПриватБанк» надав суду виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , відкритого за вищезазначеним кредитним договором, з якої вбачається здійснення грошових переказів, оплата покупок, переказ коштів через додаток «Приват24», здійснення платежів на погашення заборгованості.

Банком до позову долучені Умови та правила надання банківських послуг, які не містять відмітки про дату їх складання та відсутні відомості про посадову особу, яка їх склала, затвердила та відповідно мала право на їх затвердження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги , в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 червня 2007 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що з наданим суду витягом з Тарифів та витяг з Умов відповідач ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Надання позивачем паспорту споживчого кредиту не має правового значення для вирішення заявлених вимог,оскільки в ньому зазначено, що інформація за цим паспортом надана позичальнику лише 24 червня 2020 року та зберігає чинність і є актуальною до 09 липня 2020 року, а сам кредитний договір укладений 04 червня 2007 року. З вказаного паспорта не вбачається додатком до якого кредитного договору він є, тому цей паспорт не можна вважати складовою кредитного договору від 04 червня 2007 року № б/н. На підставі наведеного,суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом погоджений з відповідачем та передбачений умовами кредитного договору, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Також суд зазначив ,що банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 27 439 грн. 54 коп., у тому числі: поточним тілом кредиту 0 грн., простроченим тілом кредиту - 27 439 грн. 54 коп. Анкетою-заявою, яка підписана відповідачем, не визначено умови, які б регулювали порядок нарахування такого виду заборгованості за кредитним договором. Обгрунтовуючи відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту ,суд першої інстанції виходив з того,що заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримала у борг позичальник, та суду не надано доказів погодження сторонами умов кредитного договору в частині розміру і порядку нарахування такої. У зв*язку із недоведеністю позовних вимог,суд дійшов до висновку про відсутність підстав для вирішення питання про застосування позовної давності.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданої анкети-заяви від 04 червня 2007 року вбачається ,що відповідач ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила про те,що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Також , вбачається зазначення : 1) тип кредитного ліміту - фінансовий, кредитна картка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»;2) валюта карти - гривня;3)бажаний кредитний ліміт 2500 грн; 4) базова процентна ставка по кредиту 3% на місяць,тобто 36 % річних,отримання кредитної картки № НОМЕР_1 (а.с.85).

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. З виписки по рахунку вбачається встановлення кредитного ліміту 04 червня 2007 року 2 500 грн на картку № НОМЕР_1 та вже 01 липня 2007 року банківська операція- покупка 129,90 грн ,03 липня 2007 року видача готівки -206 грн . Тобто ,активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Крім цього, відповідачем по справі отримано декілька карток, остання картка № НОМЕР_4 має строк дії до останнього дня березня 2021 року - 03/2021 року, за зазначеною карткою є відображені у виписці з рахунку користування ОСОБА_1 з 27 жовтня 2017 року.

Згідно довідки про зміну умов кредитування вбачається, що кредитний ліміт ОСОБА_1 було збільшено 05 липня 2017 року до 25 000 грн , зазначене також відображається у виписці з рахунку відповідача , картка № НОМЕР_3 .

Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач починаючи із 01 липня 2007 року до квітня 2021 року користувалась кредитним лімітом (карткою) та вчиняла дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом цього періоду кредитування.

Зокрема, із виписки по особовому рахунку чітко прослідковується, що відповідач активно користувалась кредитними грошима, розраховувалась в торгівельних мережах, здійснювала перекази поповнення мобільного , здійснювала поповнення картки в терміналі.

Так, доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі №910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, апеляційний суд вважає, що наданий банком розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупністю з випискою по рахунку відповідача свідчить про отримання нею кредитних коштів. При цьому відповідачем не спростовано факт наявності та розміру заборгованості, хоча це є її процесуальним обов`язком.

Наведене вище свідчить про визнання відповідачем факту отримання кредитних коштів та користування ними, а тому, у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів за кредитним договором.

Крім того, висновок суду першої інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим у розумінні положень статей 6, 627-629, 1054 ЦК України, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Письмові докази по справі ,а саме анкета- заява, в якій визначена відсоткова ставка, виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, що містять інформацію щодо здійснення операцій з карткою, погашання заборгованості, в тому числі процентів ,свідчать про те ,що відповідач знав про умови укладеного договору та прийняв їх.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо недоведеності позивачем наявності кредитного договору.

Разом з тим, розглядаючи позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в певному розмірі, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Як зазначив скаржник,банком в повному обсязі виконано взяті на себе обов*язки в частині надання кредитних коштів відповідачу,що підтверджується випискою по рахунку.Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Разом з тим,у зв*язку з невиконанням відповідачем взятих на себе обов*язків з повернення кредитних коштів станом на 13 травня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 31 551 грн 57 коп,яка складається із заборгованості 27 439 грн 54 коп та 4112 грн 03 коп заборгованість за відсотками за користування кредитом .

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Кошти в необхідному розмірі відповідач не сплачувала, і відповідно, виникла заборгованість, яка складається із заборгованості простроченого кредиту, тобто овердрафту.

Овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Використання клієнтом грошових коштів понад залишок по рахунку або встановленого банком ліміту овердрафту є несанкціонованим овердрафтом. Фактично овердрафт і є кредитним лімітом на рахунку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку банком заявлено основну вимогу за зобов`язанням позичальника - повернення фактично отриманих коштів, яка має дві складові : тіло кредиту та прострочене тіло кредиту та санкції за порушення умов договору.

Прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.

Однак ,всупереч положень ч.5 ст.263 ЦПК України ,суд першої інстанції не обґрунтував підстави відмови у стягненні 27 439 грн 54 коп. , як заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Зазначена сума була фактично використана відповідачем ,про що свідчить розрахунок заборгованості,наданий банком до суду, та вказані кошти не були повернуті кредитору . Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

З огляду на вищевикладене та встановивши,що відповідач взятих на себе зобов*язань за укладеним кредитним договором належним чином не виконувала,внаслідок чого фактично отримані та використані ним кошти у добровільному порядку залишилися не повернутими АТ КБ «ПриватБанк»,суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної суми боргу з відповідача на користь позивача .

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом ,апеляційний суд зазначає наступне.

З огляду на диспозитивність і змагальність, як засади цивільного судочинства, банк на власний розсуд надав докази,які апеляційний суд знаходить достатніми для висновку про погодження сторонами плати за користування кредитними коштами у вигляді сплати відсотків та розміру цих відсотків.

Суд першої інстанції не звернув уваги на анкету-заяву відповідача від 04 червня 2007 року, де зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3 % в місяць,що в сенсі ст.628 ЦК України є обов*язковим для виконання відповідачем.

Отже, апеляційний суд вважає, що підписана відповідачем заява, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 36 % річних, свідчить про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

За таких обставин, апеляційний суд вважає , що позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містять підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 червня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, ці обставини дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.

Разом з тим, апеляційни суд вважає, нарахування процентів позичальнику після спливу дії кредитного договору у квітні 2021 року не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору.

Зважаючи на викладене, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 4 112 грн 03 коп по 13 травня 2021 року , підлягають задоволенню частково по 31 березня 2021 року (в межах строку дії картки ) у розмірі 3104 грн 30 коп .

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду про відмову у позові з посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо відсутності підстав для стягнення з боржника процентів за кредитним договором. Встановлено, що правовідносини, які були предметом перегляду суду касаційної інстанції дійсно тотожні справі, яка розглядалася судом за позовом до ОСОБА_1 , однак обставини справи не є ідентичними.

Крім того, матеріали справи у справі, що переглядається, свідчать про те, що ОСОБА_1 було повідомлено про розмір процентної ставки за умовами кредитування, оскільки 04 червня 2007 року нею підписана анкета-заява ,із зазначенням базової процентної ставки 3 % на місяць .

Такі обставини не були встановлені при перегляді справи № 342/180/17, а тому, висновки Верховного Суду у справі, яка переглядається, потребували відповідної оцінки судом першої інстанції при розгляді вимог до ОСОБА_1 .

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано і за новим рішенням частково стягується заборгованість (96,80% від заявленої суми ) , то з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (2270 грн а.с.107 ) у розмірі 2 197 грн 36 коп та судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (3405 грн а.с. 172) у розмірі 3 296 грн 04 коп.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити .

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення .

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», рах. № НОМЕР_6 , , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 червня 2007 року у розмірі 30 543 (тридцять тисяч пятьсот сорок три ) грн 84 коп , яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 27 439 (двадцять сім тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 54 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3 104 (три тисячі сто чотири ) грн 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д рах. № НОМЕР_6 , , МФО 305299) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 197 (дві тисячі сто дев`яносто сім) грн 36 коп. та судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 296 (три тисячі двісті дев`яносто шість) грн 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2021 року .

Судді: