Справа № 201/6965/21
Провадження № 2/201/2876/2021
УХВАЛА

27 вересня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко К.О.,

за участю представника позивача адвоката Пізняка В.І.,

представника відповідача - Афанасенко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пізняка Віктора Івановича про притягнення до відповідальності відповідача і його представника за ведення суд в оману по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу прокуратури.

Ухвалою судді від 06.08.2021р. відкрито провадження по справі, призначене підготовче засідання.

27.09.2021р. представник позивача Пізняк В.І. (діє на підставі договору про надання юридичної (правової) допомоги від 01.10.2020р.) подав до суду клопотання про притягнення до відповідальності відповідача і його представника за ведення суд в оману, в обґрунтування якого зазначив, що06.09.2021р. представником Дніпропетровської обласної прокуратури Армашовою І. до суду надано відзив, у якому, зокрема, зазначено, що обласною прокуратурою виконано ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р., якою зобов`язано керівника Дніпропетровської обласної прокуратури розглянути відповідно до положень ст. 308 КПК України клопотання адвоката Пізняка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020р.

Зокрема, 30.11.2020р. обласною прокуратурою отримано заяву ОСОБА_1 № 64036-20 від 27.11.2020р. і клопотання № 64034-20 від 27.11.2020р., 01.12.2020р. - адвокатський запит № 64318-20 від 01.12.2020р., надіслані ним з використанням мережі «Інтернет» (електронні звернення).

Відповідь на вказані звернення ОСОБА_1 була надіслана поштою 07.12.2020р. та, в той же день, на його електронну поштову адресу, яка була ним зазначена для отримання відповіді, про що відділом нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю повторно повідомлено заявника 26.01.2021р. та 26.02.2021р.

Вважав, що це твердження є відвертим і цинічним введенням в оману суду, оскільки ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р. у справі № 201/12556/20 скаргу адвоката Пізняка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора вищого рівня керівника Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не розгляду клопотання про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020р. задоволено. Зобов`язано керівника Дніпропетровської обласної прокуратури розглянути відповідно до положень ст. 308 КПК України клопотання адвоката Пізняка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020р., про що повідомити заявника.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 308 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування.

Згідно із ч. 2 ст. 308 КПК України прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.

У відповідності до ч. 3 ст. 308 КПК України, службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Згідно із ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України, прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

В свою чергу, згідно п. 8 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про прокуратуру", прокурором органу прокуратури є - керівник обласної прокуратури.

Тобто, рішення прийняте прокурором вищого рівня за результатами розгляду скарги щодо недотримання розумних строків зокрема прокурором під час досудового розслідування повинно бути прийнято у формі постанови та відповідати усім вимогам ст. 110 КПК України.

Таким чином, відповідь Дніпропетровської обласної прокуратури прийнята у супереч вимог ст. 308 КПК України, а отже ухвала суду не виконана.

Вказані доводи повністю узгоджуються з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2021р. у справі № 201/12556/20, а саме, «Аналізуючи вищезазначену норму, суд констатує, що заява подана заявником 27.11.2020р. має бути розглянута протягом трьох днів з моменту подання, він обов`язаний надати відповідь відносно клопотання та повідомити потерпілого про винесене рішення належним чином. Враховуючи те, що вищезазначене не було виконано, скарга підлягає задоволенню».

Наведені вище докази, беззаперечно доводять той факт, що ухвала суду не виконана, а представник відповідача умисно вводить суд в оману, зловживаючи при цьому своїми процесуальними правами.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 43,44 ЦПК України, просив постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідача та представника відповідача штраф за зловживання процесуальними правами під час розгляду справи (повідомлення неправдивої інформації у відзиві на позовну заяву, введення суд в оману щодо фактичних обставин справи) з наміром ухилитися від цивільної відповідальності та досягти протиправного результату - перешкодити суду у встановленні істини у справі та ухваленні справедливого рішення.

Представник позивача у підготовчому засіданні клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Представник відповідача Афанасенко К.В. (діє на підставі довіреності від 21.12.2020р.) у підготовчому засіданні проти вказаного клопотання заперечувала, вважала, що указане клопотання зводиться до розгляду справи по суті, відзив відповідача є правової позицією у спорі, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач вводить суд в оману.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши клопотання, приходить до такого висновку.

Представник позивача у клопотанні ставить питання про притягнення відповідача і представника до відповідальності за ст.ст. 43, 148 ЦПК України за введення суду в оману, оскільки представник відповідача у відзиві повідомив, на його думку, неправдиві відомості щодо обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЦПК України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (п. 2 ч. 2 ст. 44ЦПК України

Практика Верховного Суду показує, що найчастіше зловживанням процесуальними правами визнається неодноразове звернення із завідомо безпідставними касаційними скаргами, які не відповідають вимогам ГПК України; завідомо безпідставні відводи суду; подання касаційних скарг на рішення (ухвали), які вичерпали свою дію.

При цьому, Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Таким чином, враховуючи, що перелік дій, наведений у ч. 2 ст. 43 ЦПК України, не є вичерпним, суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм слідує, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, визначеною у постанові від 07.08.2019 у справі № 910/11287/16.

Разом з тим, поданий відзив Дніпропетровською обласною прокуратурою, який містить позицію відповідача про незгоду із позовом, на даному етапі розгляду справи (у підготовчому засіданні) судом навіть не досліджений, як і не досліджені інші докази по справі, і тому суд не може надавати доводам відповідача оцінку щодо достовірності чи не достовірності інформації, що міститься у відзиві.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав визнавати доводи, викладені у відзиві відповідача введенням суду в оману та вжиття до нього заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, а тому у задоволенні клопотання представника позивача про притягнення до відповідальності відповідача і його представника у вигляді штрафу за ведення суд в оману слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 44, 143, 144, 148 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представникові позивача ОСОБА_1 адвоката Пізняка Віктора Івановича про притягнення до відповідальності відповідача і його представника за ведення суд в оману по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу прокуратури - відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 353 ЦПК України, ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї можуть бути викладені під час оскарження остаточного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 28 вересня 2021 року.

Суддя О.С. Наумова