Справа № 2-6032/11
Провадження № 4-с/0182/9/2021
У Х В А Л А

Іменем України

22.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сінченко Олега Валерійовича, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сінченко О.В.

В обґрунтування своїх вимог скаржниця посилається на те, що в провадженні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-6032/11, виданого 21 вересня 2012 року апеляційним судом Дніпропетровської області про стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частини заробітку. 09 березня 2021 року за її заявою державним виконавцем їй було надано можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження № 34517006. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження нею було виявлено рішення державного виконавця Сінченко О.В., яке було викладено у вигляді Постанови, про накладення на неї штрафу від 13 вересня 2018 року в розмірі 50 % від боргу в сумі 17 965 грн. 12 коп., на підставі ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначений штраф, відповідно до Довідки № 1749 про заборгованість по аліментам від 11 грудня 2018 року, виданої начальником Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України Григорука О.В., державна виконавча служба вимагає до сплати в якості її боргу по аліментам. При цьому, державний виконавець виходив з того, що сума боргу, на час винесення оскаржуваної Постанови про накладення штрафу, складає 35 930 грн. 23 коп., про що ним було зазначено в розрахунку заборгованості по аліментам. Про існування зазначеної оскаржуваної Постанови державного виконавця Сінченко О.В. вона дізналася лише 09 березня 2021 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, адже раніше вона від державного виконавця нічого не отримувала і, як свідчать матеріали виконавчого провадження, вищевказана постанова їй не надсилалась. Тобто, в даному випадку, вона категорично заперечує проти законності прийняття вказаної постанови, вважає що сума боргу в ній, а відповідно і штрафу була розрахована та вказана державним виконавцем неправильно, а сама постанова є протиправною, такою що не підлягає виконанню та повинна бути скасована, з огляду на наступні обставини. По-перше, Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2012 року з неї було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/8 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, який встановлено для особи, що втратила працездатність, з 07 лютого 2011 року. Відповідно до ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Відповідно до ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Довідкою Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Сінченко О.В. про заборгованість по аліментам від 11 лютого 2014 року було визначено розмір заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 в період з 07 лютого 2011 року по 07 лютого 2014 року в сумі 13 510 грн. 05 коп. З зазначеним розрахунком державного виконавця, який було зроблено безпідставно, вона не погоджується, у зв`язку з чим була змушена звернутися до суду. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року у справі № 182/3 820/16-д її позовні вимоги були задоволені та визначено заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2-6032/11, виданим 21 вересня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, яка становить 5 180 грн. 49 коп. за період з 07 лютого 2011 року по 07 лютого 2014 року. Не дивлячись на визначений судом в мотивувальній частині рішення правильний порядок, нарахування для державного виконавця суми заборгованості (не з середньомісячної заробітної плати по регіону, а з загальної суми доходу боржника, як зазначено в Рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2012 року) державним виконавцем Сінченко О.В. знову виготовляється розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-6032/11 протиправним чином, в якому визначається заборгованість станом на 31 серпня 2018 року, за спірний період з лютого 2014 року по серпень 2018 року, повністю ігноруючи правові висновки, зазначені в Рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року, в сумі 35 930 грн. 23 коп., з яким вона також категорично не погоджується. 25 липня 2019 року вона звернулась до державного виконавця з заявою про перерахунок заборгованості з підстав, зазначених в Рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2018 року. Однак, її клопотання було проігноровано. 01 серпня 2019 року вона змушена була звернутися до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо неперерахування суми її заборгованості в даному виконавчому провадженні. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року її скаргу було задоволено, визнано бездіяльність Державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо розгляду її заяви про перерахунок розміру заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 за період з лютого 2014 року по червень 2019 року - неправомірною, зобов`язано Державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області розглянути її заяву про перерахунок розміру заборгованості по аліментам. На виконання зазначеного Рішення суду державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Компанієць Є.В. було зроблено відповідний перерахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 листопада 2020 року та в подальшому зазначений розрахунок державними виконавцями робився правильно, з огляду на рішення від 14 травня 2018 року та ухвалу від 09 вересня 2019 року Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Зокрема, в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 липня 2019 року, який міститься в матеріалах виконавчого провадження, та зроблений державним виконавцем Компанієць Є.В., чітко зазначається, що борг, враховуючи мотивувальні та резолютивні частини вказаних рішень суду, станом на 31 серпня 2018 року, про який йдеться в оскаржуваній постанові про накладення штрафу, становить 23 689 грн. 21 коп., а не 35 930 грн. 23 коп., як про це зазначає державний виконавець Сінченко О.В. Отже, і штраф в розмірі 50 % міг скласти лише 11 844 грн. 61 коп., а не 17 965 грн. 12 коп., як це вказує державний виконавець. На підставі викладеного, робить висновок про те, що не може вважатися законною постанова про накладення штрафу, сума якого не відповідає закону та чинним Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, про які згадувалось раніше, тому вона підлягає скасуванню. По-друге, за змістом ст.1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню. Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Положеннями ч.1 ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. При цьому, приписами ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Із матеріалів виконавчого провадження слідує, що, в даному випадку, виконавче провадження було відкрите щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на батька, і порядок стягнення аліментів під час здійснення виконавчого провадження врегульовано положеннями ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.ч.1, 8 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності з 28.08.2018 року, статтю 71 Закону № 1404 доповнено частиною чотирнадцятою. Також, звертає увагу суду на те, що з назви вказаного нормативно-правового акту вбачається, що він не відноситься до сфери врегулювання аліментів на непрацездатних батьків, а стосується лише «захисту прав дитини на належне утримання», тобто аліментів на дітей, тому державним виконавцем було протиправно застосовано вказану норму в цьому виконавчому провадженні для винесення оскаржуваної Постанови про накладення штрафу. Відповідно до абз.3 ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Саме у зв`язку із наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу від 13 вересня 2018 року у ВП № 34517006. Згідно із ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра-активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме - норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі. З моменту набрання чинності частини 14 ст.71 Закону № 1404, у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, однак, та обставина, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась, починаючи із 07 лютого 2011, тобто до набрання чинності зазначеної норми закону та станом на 13 вересня 2018 становила 23 689 грн. 21 коп., в свою чергу, виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови. До того ж, з моменту набуття вказаною нормою чинності до моменту винесення оскаржуваної Постанови про накладення штрафу минув лише один місяць і десять днів, що виключає наявність достатнього часового проміжку для його застосування. На підставі викладеного, можна зробити висновок про відсутність жодних підстав до винесення постанови про накладення на неї штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із суми заборгованості. По-третє, відповідно до ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі, у разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Як свідчать матеріали виконавчого провадження, зазначена постанова, як виконавчий документ, на примусове виконання не подавалась, та постанова про відкриття виконавчого провадження за нею не виносилась, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення цього штрафу державною виконавчою службою в примусовому порядку. Все це означає, що вказана оскаржувана Постанова про стягнення з неї штрафу на даний час вже не підлягає виконанню у зв`язку з ненабуттям нею чинності та пропущенням строків для подання її на примусове виконання. В - четверте, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 13 вересня 2018 року не врахував, що у неї відсутній прямий умисел на невиконання Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2012 року через відсутність у неї в цей період доходів, на які можна було б звернути стягнення та перебування у цей час у декретній відпустці та отримання лише соціальних виплат. Також, державний виконавець не врахував, що сума заборгованості не була визнана, адже була розраховано помилково, у зв`язку з чим перебувала на час ухвалення Постанови про накладення штрафу в оскарженні, що виключає можливість винесення оскаржуваної Постанови та підтверджується наступними документами, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи наведене, вважає, що державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сінченко О.В. було протиправно прийнято рішення у вигляді Постанови про накладення на неї штрафу від 13 вересня 2018 року, чим були порушенні її законні права боржника, тому вона підлягає скасуванню. Просить суд визнати неправомірною та скасувати Постанову про накладення штрафу на неї від 13 вересня 2018 року Державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сінченко О.В. у виконавчому провадженні № 34517006.

В судове засідання скаржниця не прибула, від її представника Онищенко С.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, викладені вимоги в скарзі підтримують та на їх задоволенні наполягають (а.с.120).

Державний виконавець Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Сінченко О.В., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.40), в судове засідання не прибув, при цьому, 06 вересня 2021 року від нього на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить суд розгляд скарги проводити за його відсутності. Крім цього, зазначає, що винесена постанови в рамках виконавчого провадження № 34517006 про накладання штрафу розмірі 50 відсотків від суми заборгованості відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстави для задоволення скарги відсутні (а.с.118).

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, будь-які заяви чи клопотання від нього на адресу суду не надходили.

Згідно з ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За змістом ст.129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст.18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими, відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які, відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на дату виконання рішення суду), - державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (ч.1 ст.20 Закону).

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-6032/11, виданого 21 вересня 2012 року апеляційним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь батька ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частини заробітку щомісячно (а.с.42-111). В рамках вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сінченком О.В. 13 вересня 2018 року було винесено постанову про накладання на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 17 965 грн. 12 коп., оскільки остання має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний період яких, перевищує суму відповідних платежів за три роки (а.с.8). Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем, при винесенні вищевказаної постанови про накладення штрафу, бралися до уваги довідки про заборгованість за період, починаючи з лютого 2014 року по серпень 2018 року, розмір якої станом на 31 серпня 2018 року складав 35 930 грн. 23 коп. При цьому, в судовому засіданні при огляді матеріалів виконавчого провадження було встановлено, що фактично державним виконавцем за підставу винесення постанови про накладення штрафу бралися довідки та розрахунок про розмір заборгованості, які, в свою чергу, не відповідають вимогам на нормам чинного законодавства щодо їх нарахування, виходячи з наступного. Так, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року, яка набула законної сили 25 вересня 2019 року, було визнано бездіяльність державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок розміру заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 за період з лютого 2014 року по червень 2019 року - неправомірною. Крім цього, зобов`язано державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок розміру заборгованості по аліментам за період з лютого 2014 року по червень 2019 року та прийняти рішення про перерахунок заборгованості по аліментам за вищевказаний період (а.с.106-108).

Отже, суд вважає, що оскаржувана постанова про накладання штрафу від 13 вересня 2018 року винесена державним виконавцем неправомірно, оскільки останнього зобов`язано було здійснити перерахунок розміру заборгованості по аліментам за період з лютого 2014 року по червень 2019 року та прийняти рішення про перерахунок заборгованості по аліментам в той час, коли, всупереч вищевказаному, державним виконавцем було винесено постанову про накладання штрафу на підставі тих довідок та розміру заборгованості, відносно яких судом було вирішено питання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою. З урахуванням того, що державним виконавцем було вчинено виконавчі дії всупереч вимог закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для визнання його дій неправомірними та скасування постанови про накладання штрафу на ОСОБА_1 від 13 вересня 2018 року.

Керуючись ст.ст.126, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сінченко Олега Валерійовича задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про накладання штрафу на ОСОБА_1 від 13 вересня 2018 року державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сінченко Олега Валерійовича у виконавчому провадженні № 34517006.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал