Справа № 460/3249/19 Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М.
Провадження № 22-ц/811/2070/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 січня 2019 року, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу, де зіткнувся з автомобілем марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, в результаті чого автомобіль марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав значних технічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2019 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Стверджує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зі страховим лімітом 100 000 грн. згідно поліса серія АМ № 28006574. Зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, після чого ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила йому лише 54 802 грн. Вказує, що відповідно до звіту № 54/19 від 10 січня 2019 року розмір матеріального збитку, який йому заподіяно пошкодженням автомобіля становить 99 733,89 грн., а тому отримане ним страхове відшкодування в розмірі 54 802 грн. не відповідає дійсному розміру матеріального збитку і є заниженим відповідачем. З наведених підстав просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 44 941.89 грн. та судові витрати в розмірі 3268.40 грн.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2021 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.

Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що, відповідно до звіту № 12035 щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 23.05.2019 року, сума вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 196 762.62 грн. та перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, яка становить 179 802 грн. Зазначає, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, тобто витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, відтак, оскільки вартість залишків автомобіля становить 125 000 грн., то різниця між вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди становить 54 802 грн., що становить суму страхового відшкодування, виплачену позивачу. Вказує, що огляд автомобіля марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , проведений представником ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на п`ятий робочий день після ДТП, тому страхова компанія не може бути покладений обов`язок з відшкодування витрат на проведення оцінки транспортного засобу на замовлення позивача. Наголошує, що судом першої інстанції неправомірно взято до уваги висновок експерта, наданий позивачем, у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, тому такий не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження матеріальних збитків позивача. Звертає увагу, що позивачем не спростовано висновків, викладених у звіті № 12035 щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 23.05.2019 року та висновку про вартість КТЗ № 12420 від 03.06.2019 року, на підставі яких було визначено та виплачено страхове відшкодування. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 25.01.2019 о 19:40 год. на 23 км автодороги Рава-РуськаЯворівСудова Вишня, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_1 , був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не врахував дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого втратив керування та здійснив зіткнення з автомобілем марки «OPEL VIVARO», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажир ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.03.2019 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «УСК Княжа Воєнна Іншуранс Груп», що стверджується страховим полісом №2806574 від 29.03.2018.

Згідно з платіжним дорученням № 3Р045756 від 05.06.2019 ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило страхове відшкодування ОСОБА_1 в сумі 54 802 грн.

Страхове відшкодування ОСОБА_1 було виплачено на підставі висновку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ №12035 від 23.05.2019 ТОВ «ЕАК «Фаворит» та висновку про вартість КТЗ №12420 від 03.06.2019 ТОВ «ЕАК «Фаворит».

Згідно із висновком № 12035 вартість відновлювального ремонту КТЗ «OPEL VIVARO», д.р.н. НОМЕР_2 визначена за витратним підходом складає 228 488,62 грн., а ринкова вартість КТЗ «OPEL VIVARO», д.р.н. НОМЕР_2 , визначена за порівняльним підходом може складати 179 802 грн (інструментальні дослідження КТЗ не проводилися). У висновку зазначено, що оцінка проведена станом на 26.03.2019

Згідно із висновком № 12420 можлива вартість пошкодженого КТЗ «OPEL VIVARO»,д.р.н. НОМЕР_2 становить 125 000 грн., у висновку зазначено, що оцінка проведена станом на 03.06.2019

01.02.2019 оцінювачем ОСОБА_5 складено протокол огляду транспортного засобу.

Відповідно до звіту №54/19 від 10.01.2019 складеного СОД ОСОБА_5 ринкова вартість автомобіля «OPEL VIVARO», д.р.н. НОМЕР_2 становить 218 905,56 грн, вартість відновлювального ремонту 201 807,10 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 99 733,89 грн.

У контексті справи, що переглядається, позивач не погоджуючись з оцінкою, здійсненою на замовлення страховика, а саме з вартістю відновлювального ремонту КТЗ та його ринковою вартістю, просить суд стягнути із страховка недоплачену суму страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Аналіз змісту статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свідчить про таке.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, який не є фізично знищеним, врегульовано положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за приписами якої у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

При цьому, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Згідно із пунктом 4.4. Розділу IV Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ, зокрема зазначаються дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом) (пункт «и»).

Згідно з пунктом 5.1 Розділу V Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Як вказано в абзаці 2 цього пункту Методики (в редакції станом на момент складення висновку № 12035) визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21) зроблено такий висновок: «Дослідивши надані позивачем висновки експертних автотоварознавчих досліджень від 18 листопада 2016 року № 22 та від 23 квітня 2018 року № 9, суди попередніх інстанцій встановили, що у висновку від 18 листопада 2016 року № 22 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; у висновку від 23 квітня 2018 року № 9 не зазначено підставу проведення експертизи, а визначення утилізаційної вартості здійснено експертом без технічного огляду розукомплектованого внаслідок пошкодження транспортного засобу, не проведено огляд технічно справних складників, не проведено їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу та не визначено результати такого діагностування. За таких обставин, судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що надані позивачем висновки експертів не відповідають вимогам законодавства України, а тому не є належними доказами у справі, що підтверджують розмір майнових збитків».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що безпосередній огляд пошкодженого транспортного засобу під час проведення оцінки оцінювачем ОСОБА_6 , не проводився.

Відтак, наданий відповідачем висновок № 12035 не може вважатися належним доказом, що має своїм наслідком невірне визначення суми страхового відшкодування.

Клопотання про призначення судової експертизи або надання такої, на підставі замовлення відповідача, в суді першої інстанції, не подано. Як і не подано доказів на спростування звіту № 54/19, який складено особою, яка проводила огляд пошкодженого КТЗ.

У цьому зв`язку, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що поданий позивачем звіту № 54/19 є неналежним та недопустим доказом у справі.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Також колегія суддів відхиляє доводи скарги про неврахування місцевим судом висновків викладених в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 643/4161/15-ц, адже такі зроблено у справі з іншими фактичними обставинами справи, відмінним від обставин справи, яка переглядається.

Щодо неврахування висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19), колегія суддів виходить з того, що в даній справі викладеного висновок щодо застосування положень статті 106 ЦПК України, зокрема щодо проведення експертизи на замовлення учасників справи, у той час, як у справі, що переглядається позивачем надано не висновок експерта, а звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ, складений у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки під час вирішення справи правильно застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.12.2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник