Справа № 466/6384/19 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/1294/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.,

суддів: Бойко С.М., Шеремети Н.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 травня 2020 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

07.08.2020 представник Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 58 774,02 грн, а також судові витрати 2102,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 , звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим сторони уклали договір № б/н від 22.01.2013, згідно якого отримала кредит в розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку із порушенням зобов`язань, за договором, станом на 16.07.2019 має заборгованість 58774,02 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість, а також судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 06 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що відповідач активно користувалась кредитною картою, проте судом було безпідставно відмовлено в позові щодо стягнення заборгованості за фактично використаним кредитним лімітом, використання якого підтверджено випискою по рахунку та розрахунком заборгованості. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи убачається, що АТ «КБ «Приватбанк» уклало з відповідачем ОСОБА_1 , кредитний договір № б/н від 22.01.2013. Згідно умов вказаного договору відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок..

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з представленого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.01.2013, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 16.07.2019 утворилася заборгованість, яка складається з наступного:27227,17 грн - тіло кредиту, 13190,49 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14981,41 грн - нарахована пеня за прострочене зобов?язання, 100,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штраф (фіксована частина), 2774,95 грн - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 22.01.2013 між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 22.01.2013.

З матеріалів справи убачається, що укладений між сторонами кредитний договір від 22.01.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

У заяві позичальника від 22.01.2013, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, чи інших видів відповідальності, а також встановлених відсотків за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Проте, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафу за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Порядок погашення заборгованості за відсотками, з якого виходив позивач, за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання відсотків за рахунок кредиту і додавання до тіла кредиту) не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення 14981,41 грн - нарахованої пені за прострочене зобов?язання, 100,00 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 2774,95 грн - штрафу (процентна складова).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.01.2013 загальна сума сплачених відповідачкою коштів становить 51 660,86 грн, загальна сума отриманих коштів становить 50 757,19 грн.

З урахуванням неправомірності стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотків, неустойки, пені та штрафів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що сума сплачених ОСОБА_1 коштів перевищує розмір коштів отриманих за кредитом, тому відсутні підстави для стягнення заборгованості по тілу кредиту та простроченому тілу кредиту.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 06 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 23.09.2021.

Головуючий

Судді