Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарях Самсон А.М., Шершньові В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 04.11.2016 року з вини водія автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 сталася ДТП в якій пошкоджено належний їй на праві власності транспортний засіб «Suzuki Swift», д.н.з. НОМЕР_2 .

Оскільки внаслідок ДТП вона зазнала майнових втрат, пов`язаних із витратами на проведення відновлювального ремонту автомобіля на який вона витратила 155 654 грн. 10 коп., страховою компанією їй виплачено страхове відшкодування у розмірі 35 320 грн. 17 коп., за судовими рішеннями з ОСОБА_2 на її користь стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди відповідно до висновку експерта 32 259 грн. 44 коп., ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідачки на її користь 93 870 грн. 02 коп. у відшкодування витрат на відновлювальний ремонт та 30 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу, а всього 123 870 грн. 02 коп.

У поданому відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що ОСОБА_1 вже реалізувала своє право на обрання способу захисту, а саме одержала відшкодування оціненого майнового збитку за рішенням суду. Крім того, подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.

У судовому засіданні представники ОСОБА_2 - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просили відмовити у задоволені позову повністю, а також порушили клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою суду від 29.09.2021 року у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовлено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом установлено, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 02.12.2016 року ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цією постановою суду, яка набрала законної сили установлені обставини, які відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме те, що ОСОБА_2 04.11.2016 року близько 09 год. 15 хв., рухаючись по вул. Електриків, 10 у м. Києві, керуючи автомобілем «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч або розворотом, завчасно не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху, в цьому напрямку, при зміні напрямку руху, не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Suzuki Swift», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушил п.п. 10.1, 10.4 ПДР та в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 4-5).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13.02.2019 року у справі № 756/2632/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 259 грн. матеріальної шкоди та 1 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди (а.с. 129-132).

Постановою Київського апеляційного суду від 29.05.2019 року у справі № 756/2632/17 рішення суду першої інстанції від 13.02.2019 року в частині відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат змінено: стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. 00 коп. компенсації моральну шкоду, а в частині відшкодування матеріальної шкоди залишено без змін (а.с. 6-10).

Зі змісту цих судових рішень у справі № 756/2632/17 вбачається, що при вирішені спору між сторонами та визначенні розміру завданого ОСОБА_1 майнового збитку внаслідок ДТП, що мала місце 04.11.2016 року по вул. Електриків, 10 у м. Києві, суди виходили з висновку судової автотоварознавчої експертизи КНДІСЕ № 10496/18-54 від 21.08.2018 року згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki swift», становить 67 579 грн. 61 коп. з яких 35 320 грн. 17 коп. компенсовано за рахунок страхової виплати ПрАТ «СК «Універсальна». При цьому, факту понесення витрат на ремонт автомобіля ОСОБА_1 в даній справі не встановлено.

При цьому, як вбачається зі змісту висновку судової автотоварознавчої експертизи КНДІСЕ № 10496/18-54 від 21.08.2018 року дослідження проводилось на основі матеріалів цивільної справи № 756/2632/17 та зображень пошкоджень об`єкта досліджень (автомобіль «Suzuki Swift», д.н.з. НОМЕР_2 ), які містяться на електронних носіях (CD-дисках), оскільки за заявою представника позивачки об`єкт дослідження відремонтовано (а.с. 18).

Згідно інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 07.06.2021 року виконавче провадження відносно ОСОБА_2 про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 47 509 грн. 93 коп. закінчено, у зв`язку із фактичним повним виконанням (а.с. 61-64).

Разом з цим, відповідно до змісту акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_6 № АА-00681 від 03.04.2017 року на замовлення ОСОБА_1 проведені ремонтні роботи транспортного засобу «Suzuki swift», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість яких разом з ПДВ становить 161 449 грн. 63 коп. (а.с. 37, 38).

Згідно розрахункової квитанції серії АА № 00581 ФОП ОСОБА_6 , 03.04.2017 року прийнято оплату в розмірі 161 449 грн. 63 коп. за відновлювальний ремонт автомобіля «Suzuki swift», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно акту виконаних робіт № № АА-00681 від 03.04.2017 року (а.с. 36).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України установлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснено абз. 2, 4 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що розмір фактичних понесених ОСОБА_1 витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна більший ніж розмір стягнутого судами на підставі висновку експерта оціненого збитку, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог її позову.

Разом із цим, під час судового розгляду відповідачкою подано заяву в якій вона просить суд застосувати при вирішенні спору наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода в якій було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль сталася 04.11.2016 року, суд дійшов висновку про те, що саме з цього дня у позивачки розпочався перебіг трьохрічного строку на звернення до суду з позовом про відшкодування завданої їй шкоди, який відповідно сплив 04.11.2019 року.

Про фактичний розмір витрат на відновлювальний ремонт ОСОБА_1 дізналася 03.04.2017 року під час судового розгляду її позову у справі № 756/2632/17, однак суду чи судовому експерту у межах розгляду тієї справи про ці витрати не повідомила, а звернулася до суду з новим позовом 08.12.2020 року, тобто знову таки з пропуском трьохрічного строку на звернення до суду за захистом порушеного права.

Оскільки обставин, які б свідчили про поважність пропуску позивачкою строку звернення до суду не встановлено, суд за наявності заяви відповідачки про застосування наслідків спливу строку позовної давності не має правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за якими вона внаслідок спливу строку позовної давності втратила право вимагати захисту його порушеного права в судовому порядку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя