Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Батрин О.В., у цивільній справі № 757/30854/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначала, що між нею та ОСОБА_1 29 грудня 2015 року був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Таран Я.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 931. Відповідно до умов договору відповідачка отримала в позику кошти в розмірі 150 000,00 грн. Та зобов`язалася повернути зазначену суму до 30 червня 2018 року. Посилаючись на те, що відповідачка не виконує свої зобов`язання за договором позики, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 борг у розмірі 150 000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 17 472,83 грн. та три проценти річних у розмірі 9 245,90 грн., а всього 176 718,73 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 150 000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 17 472,83 грн., три проценти річних в розмірі 9 245,90 грн., а всього 176 718,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 767,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що отримані в позику від ОСОБА_2 грошові кошти, вона повернула в повному обсязі, про що позивачкою були написані розписки та відповідно до п. 10 договору позики грошей передано їй примірник договору позики, який належав ОСОБА_2 . Проте, 22 червня 2020 року вказані документи були викрадені, в зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження № 0000208. Вказані обставини можуть підтвердити свідки, які судом першої інстанції викликані та допитані не були.Звертає увагу на те, що копії письмових документів, наявні в матеріалах справи та оцінені судом, не засвідчені в установленому законом порядку, що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмета доказування, оскільки останні є недопустимими. Вважає, що суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки, на її думку, справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Таран Я.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 931 (а.с. 9-10).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 гроші в сумі 150 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язалася повертати позичені кошти кожні три місяці в рівних частинах протягом двох років з початком виплат з 30 червня 2016 року. Договір позики є безпроцентним. Про отримання повернених коштів ОСОБА_2 зобов`язалася надавати письмову розписку. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мало бути здійснено не пізніше 30 червня 2018 року.

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01 липня 2018 року по 21 липня 2020 року інфляційні втрати становлять 17 472,83 грн., три проценти річних - 9 245,90 грн. (а.с. 17-18).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 на користь позивачки 176 718,73 грн., з яких: 150 000,00 грн. - заборгованість за договором позики від 29 грудня 2015 року, 17 472,83 грн. - інфляційні втрати, 9 245,90 грн. - три проценти річних за час прострочення виконання зобов`язань за договором позики, за період з 01 липня 2018 року по 21 липня 2020 року.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було зазначено, заявляючи вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором позики грошей від 29 грудня 2015 року, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідачкою не виконано умови договору.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 надала суду копію договору позики грошей від 29 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Таран Я.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 931, про отримання ОСОБА_1 у борг коштів в сумі 150 000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути до 30 червня 2018 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 150 000,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 17 472,83 грн. та трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 9 245,90 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_1 посилалась на те, що отримані в борг грошові кошти вона повернула в повному обсязі.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 було доданонотаріально посвідченні заяви осіб, яким начебто відомі обставини, які мають значення для розгляду і вирішення даної справи, проте, колегія суддів не приймає вказані документи, оскільки ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не було надано доказів неможливості подання вказаних заяв до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому факт виконання зобов`язання за договором позики не підлягає доведенню поясненнями учасників справи та показаннями свідків.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неналежного посвідчення копій письмових документів, що були надані позивачкою, оскільки ОСОБА_1 не спростовувала факту укладення із позивачкою договору позики та його умов, а, заперечуючи проти позову, посилалася на те, що повернула позивачці заборгованість у повному обсязі.

Також, колегія суддів не бере до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки вказані посилання не відповідають положенням ст. 19 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді