Постанова

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 541/676/19-ц

провадження № 61-8110св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татарінцева Євгенія Анатоліївна,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року у складі судді Городівського О. А. та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Одринської Т. В., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі - ТОВ «ФК «Поліс»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Є. А., треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус» (далі - ТОВ «Пермус»), ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), про скасування державної реєстрації права власності.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Є. А. про припинення обтяження від 25 березня 2016 року № 28947274, накладеного на предмет іпотеки - нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

22 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , заборони відповідачу та суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного майна, заборони вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження спірним об`єктом нерухомості, заборони вчиняти будь-які дії з передачі спірного об`єкта нерухомості іншим особам, заборони займати спірний об`єкт нерухомості, заборони у будь-який спосіб відчужувати, передавати у користування, у тому числі укладати правочини, які надалі можуть привести до обтяження та/або відчуження спірного об`єкту нерухомості.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачем може бути відчужене спірне майно, що в свою чергу може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення № 1 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 269,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9, номер запису про право власності: 13880222. Забезпечено позов шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено. Допущено негайне виконання ухвали.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відчуження відповідачем своїх майнових прав на спірне майно фактично знівелює позовні вимоги, з якими позивач звернулася до відповідача, що не відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема в частині ефективного захисту порушених прав. У застосуванні інших заходів забезпечення, про які просила ОСОБА_1 , суд не вбачав процесуальної необхідності, оскільки заборона користуватися та розпоряджатися спірним нежитловим приміщенням несе надмірний процесуальний тягар для відповідача, а тому є непропорційним заходом у судовому провадженні, так само як і обмеження відповідача у зайнятті ним спірного приміщення. Заборона передачі спірного майна іншим особам та заборона передавати спірне майно у користування по своїй сутті є тотожними заходами, застосування яких не вплине на виконання судового рішення в подальшому.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд виходив із того, що незастосування заходів забезпечення позову у цій справі, таких як, накладення арешту та заборона суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо майна відповідача може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду. В свою чергу, обрані судом заходи забезпечення позову відповідають змісту порушеного права, є співмірними із заявленими вимогами та необхідними з огляду на негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У травні 2021 року ТОВ «ФК «Поліс» подано до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом апеляційної інстанції не обґрунтовано, яким саме чином незастосування заходів забезпечення позову може унеможливити чи утруднити виконання рішення суду. Зміна власника нежитлового приміщення не завадить виконанню рішення суду у разі задоволення позову, так як рішення про припинення обтяження може бути виконано незалежно від того, хто буде власником нежитлового приміщення. Ухвала, на підставі якої зареєстровано обтяження передбачала накладення арешту на нежитлове приміщення, власником якого було Мале підприємство «Мрія», а на сьогоднішній день власником приміщення є ТОВ «ФК «Поліс», а отже, ще одна зміна власника зазначеного об`єкта не може вплинути на виконання рішення суду у разі задоволення позову. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, вважаючи, що в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «ФК «Поліс» порушено її право, зокрема на її адресу від іпотекодавця - ТОВ «Пермус», надійшла вимога з грошовими вимогами. Підставою такої вимоги, як зазначає позивач, є те, що вона є поручителем за кредитним договором.

У липні 2021 року ОСОБА_2 (позичальник) подала відзив на касаційну скаргу, у якому вказала, що ТОВ «ФК «Поліс» передав спірне приміщення в оренду та отримує щомісячні доходи, тому єдиним способом для захисту залишається судовий арешт.

У серпні 2021 року ТОВ «ФК «Поліс» подано до Верховного Суду пояснення до касаційної скарги, згідно з якими накладення арешту на нерухоме майно не відповідає змісту порушеного права позивача та не є співмірним із заявленими вимогами у цій справі.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Перевіряючи доводи ТОВ «ФК «Поліс» щодо порушення судами норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову у цій справі, Верховний Суд на підставі інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановив.

Постановою Східного апеляційного господарського суду у справі № 917/1561/18, апеляційну скаргу ТОВ «Пермус» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Поліс» задоволено. Рішення Господарського суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року у справі № 917/1561/18 скасовано в частині задоволення позовних вимог та прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Резолютивну частину рішення Господарського суду Полтавської області від 21 вересня 2020 року у справі № 917/1561/18 викладено в такій редакції: «У задоволенні позову ТОВ «Пермус» відмовити».

Цим судовим рішенням встановлено, що 04 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 22.94/08-КЛ, за умовами якого банком надається кредит позичальнику у вигляді невідновлювальної кредитної лінії.

Цього ж дня між ВАТ «ВТБ Банк» та МП «Мрія» (правонаступником якого є ТОВ «Пермус»), що встановлено постановою Східного апеляційного господарського суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/3867/19), укладений договір наступної іпотеки № 22.94/08-ДІ. Предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлове приміщення, площею 269,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

04 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 22.94/08-ДП2.

01 жовтня 2010 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 02 жовтня 2013 року у справі № 541/2862/13-ц частково задоволено заяву ПАТ «ВТБ» про забезпечення позову; накладено арешт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення першого поверху.

24 вересня 2015 року ТОВ «Пермус» видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2016 року у справі № 541/2862/13-ц скасовані заходи забезпечення позову ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2 , МП «Мрія» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

18 листопада 2015 року між ТОВ «ФК «Поліс» та ПАТ «ВТБ Банк» укладений договір про відступлення права вимог грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ.

09 грудня 2015 року між тими ж сторонами укладений договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави

Цього ж дня державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Тишко І. О. здійснено реєстрацію змін на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 09 грудня 2015 № 2324 іпотекодержателя нерухомого майна: нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодержателя ВАТ «ВТБ Банк» змінено на іпотекодержателя ТОВ «ФК «Поліс».

25 березня 2016 року ТОВ «ФК «Поліс» у зв`язку з припиненням чинності ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2013 року у справі № 541/2862/13-ц звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татаринцевої Є. А. із заявою проведення державної реєстрації припинення обтяження - арешту нерухомого майна.

Цього ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є. А. прийнято рішення про припинення обтяження від 25 березня 2016 року № 28947274, накладеного в інтересах ПАТ «ВТБ Банк» на майно МП «Мрія» на підставі ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2013 року у справі № 541/2862/13-ц.

Підставою для припинення обтяження нерухомого майна стала ухвала Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року у справі № 541/2862/13-ц, якою закрито провадження в частині позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «ФК «Поліс» про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі договору поруки від 04 липня 2008 року № 22.94/08-ДП1, що діє зі змінами, внесеними договором про внесення змін № 1 до договору поруки від 04 липня 2008 року № 22.94/08-ДП1, та зустрічних вимог ТОВ «Пермус» до ПАТ «ВТБ Банк» про припинення поруки за договором поруки та договору про внесення змін до кредитного договору, розірвання договору поруки та договору про внесення змін до кредитного договору.

З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень також установлено, що у провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області знаходиться справа № 757/15603/19 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Є. А., треті особи: ТОВ «Пермус», Міністерство юстиції України, ПАТ «ВТБ Банк», про визнання дій приватного нотаріуса незаконними та протиправними, скасування рішення щодо припинення обтяження нерухомого майна.

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , заборони відповідачу та суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна, заборони ТОВ «ФК «Поліс»» та суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з користування та розпорядження спірним нерухомим майном, заборони ТОВ «ФК «Поліс»» та суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії з передачі спірного нерухомого майна іншим особам, заборони ТОВ «ФК «Поліс»» та суб`єктам державної реєстрації займати спірне нерухоме майно, заборони ТОВ «ФК «Поліс»» та суб`єктам державної реєстрації у будь-який спосіб відчужувати, передавати у користування (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть привести до обтяження та/або відчуження спірного нерухомого майна).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 269,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9, номер запису про право власності: 13880222. Забезпечено позов шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_3 , загальною площею 269,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9, номер запису про право власності: 13880222. В іншій частині вимог заяви відмовлено.

ПостановоюПолтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Поліс» на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року.

Отже, у справі № 757/15603/19 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Є. А., треті особи: ТОВ «Пермус», Міністерство юстиції України, ПАТ «ВТБ Банк», про визнання дій приватного нотаріуса незаконними та протиправними, скасування рішення щодо припинення обтяження нерухомого майна, вже накладено арешт на спірне нерухоме майно та здійснено заборону його відчуження.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 (поручитель) звернулася до суду із таким самим позовом що і ОСОБА_2 (позичальник), а саме: про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Є. А. про припинення обтяження від 25 березня 2016 року № 28947274, накладеного на предмет іпотеки - нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове обґрунтування

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає, що суд оцінює співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

При задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення № 1 за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо цього нежитлового приміщення,суди виходили з того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу реєстрації права власності на спірний об`єкт та існує можливість у подальшому здійснення відповідачем інших реєстраційних дій щодо цього майна або його відчуження, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого судового рішення в майбутньому.

Верховний Суд не погоджується із такими висновками судів.

Застосовуючи заходи забезпечення позову суди не звернули уваги на те, що позивач у цій справі - ОСОБА_1 є поручителем за договором поруки. Акцесорні зобов`язання ОСОБА_1 виникли щодо договору кредиту, укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 .

Вимоги ОСОБА_1 заявлено про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про припинення обтяження на предмет іпотеки.

Власником майна, яке передано в іпотеку та з якого знято обтяження у вигляді арешту, накладеного ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 02 жовтня 2013 року у справі № 541/2862/13-ц, було МП «Мрія» (правонаступником якого є ТОВ «Пермус»).

Формулюючи висновок про необхідність вжиття такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно, з якого знято обтяження оскаржуваними у цій справі діями нотаріуса, суди дійшли помилкового висновку, що такий вид забезпечення позову відповідає заявленим вимогам та змісту порушеного права, за захистом якого звернулась позивач.

Судами не проаналізовано (виходячи із мети забезпечувальних заходів, як то забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача), яким чином накладення арешту на предмет іпотеки забезпечить захист прав ОСОБА_1 , яка є поручителем, від можливих несумлінних дій відповідача, у разі виконання рішення, постановленого на користь позивача, про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про припинення обтяження, накладеного на предмет іпотеки.

Суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, з посиланням на відповідність заходів забезпечення позову змісту порушеного права позивача, оскільки у позивача, як фінансового поручителя, відсутній будь-який зв`язок із предметом іпотеки.

Крім того, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Східного апеляційного господарського суду від 29 липня 2021 року у справі № 917/499/19 за позовом ТОВ «Пермус» до ТОВ «ФК «Поліс» приватного нотаріуса Татаринцевої Є. А., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Татаринцева Є. А., ПАТ «ВТБ Банк», про скасування рішення щодо припинення обтяження, скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 03 лютого 2021 року у справі № 917/499/19 у частині визнання незаконними та протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татаринцевої Є. А. щодо прийняття рішення (індексний номер 28947274) від 25 березня 2016 року про припинення судового обтяження на нерухоме майно - нежитлове приміщення 1 на АДРЕСА_2 , загальною площею 269,6 кв.м. Прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Таким чином, судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що, приймаючи рішення про припинення судового обтяження на нерухоме майно на підставі ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року у справі № 541/2862/13-ц, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є. А. діяла в межах вимог чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами постановлено рішення про вжиття заходів забезпечення позову, яке не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки застосовані заходи не співвідносяться із порушеним правом, за захистом якого звернулась позивач, а також предметом позову.

Крім того, Верховний Суд відзначає, що саме по собі посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою правовою підставою для застосування таких заходів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі допущено неправильне застосування норм процесуального права, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі судові рішення з процесуального питання підлягають скасуванню, а розгляд справи по суті ще не завершений, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татарінцевої Євгенії Анатоліївни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», ОСОБА_2 , Міністертсво юстиції України, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про скасування державної реєстрації права власності, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко