Справа № 191/2103/21
Провадження № 2/191/698/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря - Силкіної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , який належить їй, Відповідачу - 1 ОСОБА_2 та Відповідачу - 2 ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, по 1/3 частки кожному, після померлої матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Однак, вона не має можливості розпоряджатися своїм власним майном, так як відповідачі не впускають її до спірного житлового будинку. Позивач неодноразово намагалася потрапити до житлового будинку, але відповідачі забрали у неї ключі від дверей та на розмову не йдуть, як вона не намагалася з ними поспілкуватися. Також вона зверталася до правоохоронних органів для вирішення цього питання, але все виявилося марним. Згідно з ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Відповідно до ст.ст. 355-356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язання, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України).

Отже, на підставі ст. 391 ЦК України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання, своїм майном.

Відповідачі продовжують всупереч її волі чинити перепони у користуванні та володінні спільної власності, яка належить їй на праві власності за законом на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

У зв`язку з цим, позивач просить зобов`язати відповідачів усунути та в подальшому не чинити перешкоди у користуванні і проживанні їй 1/3 частиною житлового будинку господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_2 , шляхом її вселення у вищезазначений житловий будинок. Судові витрати просила покласти на відповідачів.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Також пояснили, що за життя матері вона виїхала із спірного житлового будинку та залишила ключ у матері. Під час відвідування матері, вона брала ключ в дворі та відмикала двері. Після смерті матері відповідачі забрали ключ від будинку, вона змогла зайти лише в двір, тобто могла відчинити хвіртку. Відповідачі не дають ключів від будинку і вона не має можливості користуватися своєю часткою. З цього приводу, вона зверталася до дільничного, який розмовляв з ОСОБА_2 . Але ця розмова ніяких результатів не дала. На даний час вона проживає в орендованому житлі по АДРЕСА_3 . По місцю її реєстрації проживає її син з родиною. Також, будинок АДРЕСА_4 належить їй на праві власності. Замок на хвіртці відмикається без ключа, але в будинок вона не може зайти. У зв`язку з цим, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, представником позивача була надана відповідь на відзив, згідно якої вважає, що вимоги відповідача-1 є безпідставними та задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , який належить їй Відповідачу - 1 ОСОБА_2 та Відповідачу - 2 ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, по 1/3 частки кожному, після померлої матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Однак, Позивач ОСОБА_1 не має можливості розпоряджатися своїм власним майном, так як Відповідач - 1 ОСОБА_2 , та Відповідач - 2 ОСОБА_3 не впускають її до спірного житлового будинку. Позивач неодноразово намагалася потрапити до житлового будинку, але Відповідач - 1 ОСОБА_2 та Відповідач - 2 ОСОБА_3 , забрали у неї ключі від дверей та на розмову не йдуть, як Позивач не намагалася з ними поспілкуватися. Також Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів для вирішення цього питання, але все виявилося марним. Отже, на підставі ст. 391 ЦК України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання, своїм майном. Відповідач-1 ОСОБА_2 та Відповідач-2 ОСОБА_3 продовжують всупереч волі Позивача ОСОБА_1 чинити перепони у користуванні та володінні спільної власності, яка належить Позивачу ОСОБА_1 на праві власності за законом на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Вважає, що позивач як і відповідач-1 має таке ж право на користування належним їй житловим будинком для особистого проживання, проживання членів її сім`ї та інших осіб. В той же час, відповідач-1 порушує право позивача користуватися власністю. У зв`язку з цим, просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що після смерті матері, ключ від спірного будинку він та ОСОБА_3 не забирали. Як він лежав в дворі, так й по цей час ключ знаходиться в дворі. Замків вони не змінювали. За будинком та двором він доглядає разом з ОСОБА_3 .. Крім того, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав. Так, позивачу належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Вказане майно у позивача - не єдине житло. Позивач має у власності житловий будинок. Станом на 14.08.2021 року, відповідачу-1 належить 2/3 частки у праві власності на це майно. Позивачка деякий час мешкала спільно з померлою ОСОБА_4 ( власницею на той час спірного майна) у вказаному будинку ( 2017-2018 рр.), у вересні 2018 року коли мати захворіла і потребувала догляду, Позивачка самостійно за власною ініціативою виїхала з будинку, при цьому забувши сплатити за спожитті комунальні послуги. Цей факт може підтвердити відповідач-2 ОСОБА_3 , яка за життя матері контролювала оплату комунальних послуг. Також зазначив, що позивач має власну житлову нерухомість, яка належить їй особисто за адресою : АДРЕСА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати. З цієї дати ніхто в будинку не проживав і майном не користувався, при цьому майно збережене і прибудинкова територія доглянута. При цьому Позивач не цікавилася питанням збереження майна і доглядом за прибудинковою територією.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти відзиву та пояснень відповідача ОСОБА_2 та пояснила, що замок був повішаний на хвіртку, щоб не заходили сторонні особи. Але цей замок відмикається без ключа. Замок на дверях будинку вона разом з ОСОБА_2 не змінювали, ключа від вхідних дверей будинку вони не забирали.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

21.04.2021 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво видано на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_2 . Також в свідоцтві зазначено, що спадкоємцями майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син - ОСОБА_2 на 1/3 частку, на 1/3 частку є її дочка - ОСОБА_3 та на 1/3 частку є її дочка - ОСОБА_1 ..

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 21.04.2021 року, 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2021 року.

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 21.04.2021 року, 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2021 року.

14.08.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування 1/3 частки житлового будинку, згідно якого Дарувальник безоплатно передав у власність, а Обдарований прийняв в дар 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_2 .

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14.08.2021 року, 1/3 частка житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.08.2021 року.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.

Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно Висновку, зробленим у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 521/18161/15-ц, та з пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, позивач та її представник на підтвердження своїх позовних вимог про те, що відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять їй перепони у користуванні та володінні 1/3 частини житлового будинку, надали суду довідку ст. ДОП Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що 07.05.2021 року до чергової частини Синельниківського РУП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про те, що її син - ОСОБА_7 з травня 2020 року не хоче пускати її до будинку. Також остання повідомила, що її син у даному будинку прописав свого сина та дружину. Однак, зазначена довідка не є належним доказом у справі, оскільки вона стосується конфлікту між нею та її сином - ОСОБА_7 , а не відповідачів у справі. Крім того, будь-яких належних доказів на спростування доводів відповідачів ні позивач ні її представник суду не надали. Також, в судовому засіданні було встановлено, що також не заперечувалось самою позивачкою, що їй на праві приватної власності належить інше житло, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_3 , в якому вона і зареєстрована.

Таким чином, судом з матеріалів справи не встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачці в користуванні власністю, ні позивач ні її представник не надали суду належних доказів, які б підтверджували зазначені в позовній заяві обставини щодо наявності перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а також позивачем не доведено, що існує реальна небезпека порушення її права власності з боку відповідачів. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову було відмовлено, у зв`язку з чим не підлягають й задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат.

На підставі викладеного та ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,321,391,356 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 77, 78,81,89, 141, 259, 263, 264, 280- 282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області або через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16.09.2021 року.

Суддя:Т. В. Прижигалінська