Справа № 524/244/21
Провадження №2/524/1400/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Швець Д.С.,

за участі представника позивача-відповідача Озірської В.С., відповідачапозивача ОСОБА_1 та його представника Нестеренка Д.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за об`єднаними в одне провадження позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсним пункту 5.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року до суду звернувся АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що відповідач уклав з банком кредитний договір № б/н від 13.02.2009 року, вимоги договору не виконує, кошти не повертає. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 30 357 грн 32 коп.

Ухвалою судді від 22.02.2020 року відкрито спрощене провадження у справі.

12.05.2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсним пункту 5.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг. Позов обґрунтував, тим що банк на підставі Договору надання банківських послуг відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який згодом було збільшено до 23000 грн. При цьому Банк посилається на те, що відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019 року сторони дійшли згоди, що в разі прострочення починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання з погашення кредиту, я зобов`язався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми у розмірі 86.4% річних. Як вбачається із п. 5.5.1 Умов і правил надання банківських послуг за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (користування Простроченим кредитом і Овердрафтом) Держатель сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, які визначаються Тарифами Банку. Зазначив, що вважає п. 5.5.1 Умов і правил надання банківських послуг нікчемним, та просив визнати даний пункт недійсним.

16.08.2021 року ухвалою суду позови об`єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 18.11.2021 року підготовче провадження по справі закрито.

В судовому засіданні представник позивача та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 позов банку підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Щодо зустрічного позову просила відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник звертала увагу, що банк просить стягнути з ОСОБА_2 тільки заборгованість за тілом кредиту. За позичальником обраховується також борг у сумі 10607,32 грн. станом на 30.11.2020 р., у вигляді відсотків на прострочений кредит по ст..625 ЦПК України, але банк не заявляє вимог про їх стягнення.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували щодо позову про стягнення заборгованості, просили відмовити. Зазначили, що ОСОБА_2 13.02.2009 року уклав з банком кредитний договір № б/н, за умов договору процентна ставка становила 2,5% в місяць. 24.10.2017 року змінено кредитний ліміт, який збільшено до 23 000 грн 00 коп. Відповідно до виписки по картці за період з 01.01.2016 року по 22.03.2021 року ОСОБА_2 сплатив 155 863 грн 23 коп. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, відсотки нараховувались в розмірі 86,4% річних, проте жодним документом підписаним обома сторонами такої домовленості не встановлено. Щодо зустрічного позову просили позов задовольнити, визнати недійсним пункту 5.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг, з підстав викладених у позовній заяві.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані суду докази, встановив наступне.

13.02.2019 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

На картку встановлено кредитний ліміт, який згодом збільшився до 23 000 грн 00 коп. (а.с. 33). Картка перевипускалась декілька разів, що підтверджується довідкою банку (а.с. 34).

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30.11.2020 року становить 40 964 грн 64 коп., з яких:

-30 357 грн 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту;

-10 607 грн 32 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст.638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст.1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст.633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.02.2009, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, штрафних санкцій за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка умов та Правил надання банківських послуг із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено також у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Виходячи з наведеного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату 84% річних за прострочку виконання цього зобов`язання.

Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, в якій зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Суд погоджується із запереченнями відповідача про те, що розмір заборгованості по тілу кредита не може бути більшим, ніж встановлений кредитний ліміт. Збільшення суми боргу по тілу кредиту могло відбутися тільки зарахунок інших несплачених сум - відсотків, пені, штрафів.

Тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 23 000 грн. 00 коп.

Щодо вирішення зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Позивач просив визнати нікчемним пункт 5.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг.

Умова п.5.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг про те, що за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (користування простроченим кредитом і офертом) держатель сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами Банку.

Відповідно до ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1,5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З огляду на ч.1 ст.215 ЦК України, у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтував підстави визнання судом п.5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг недійсним, натомість недійсність п.5.5.1 пов`язує з його нікчемністю, що не узгоджується з ч.2 ст.215 ЦК України.

Частиною 2 ст.215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, позовна вимога ОСОБА_2 стосовно визнання недійсним п.5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг є безпідставною, необґрунтованою та такою, що суперечить приписам чинного законодавства, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму непогашеного тіла кредиту за кредитним договором № б/н від 13.02.2009 року, в розмірі 23 000 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсним пункту 5.5.1 Умов та Правил надання банківських послуг залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 719 грн. 75 коп.

Сторони по справі:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2021 року.

Суддя Ж.О. Кривич