Номер провадження № 2/243/2815/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

за участю

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов`янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтувавши свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі з 12.06.1999 року по 29.11.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану в м. Слов`янськ №206 від 12.06.1998 року. 29.11.2018 року шлюб між ними було розірвано, на підставі заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. За час перебування у шлюбі 18.06.2001 року ними була придбана за договором купівлі-продажу квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу дійти згоди щодо даної квартири вони не можуть. Враховуючи, що зазначене майно було придбано під час перебування їх у шлюбі, просить суд здійснити поділ майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за собою право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явилась, справу просила розглянути за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.20).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.19).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії за провадженням не проводились.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

12.06.1999 року - між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Слов`янська Донецької області, був укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 29.11.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.6).

ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвища на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с.7).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано в реєстрі за №2660 (а.с.8).

V. Оцінка Суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Згідно із змістом п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним.

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбане сторонами під час шлюбу нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а також не заперечуються відповідачем, суд вважає позов обґрунтований та у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією від 10.09.2021 року (а.с.9).

В той же час, згідно із ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За вказаних обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, що складає 454 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., зареєстрованого в реєстрі за №2660 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер, ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , право власності 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їй пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко