Справа №701/1412/19
Номер провадження2/701/4/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - А. І. Костенка

за участю секретаря - О. О. Брітан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Маньківської селищної ради про встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Маньківської селищної ради та Служба у справах дітей Черкаської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і участі в її вихованні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач по первинному позову звернулася в суд з позовом до відповідача про встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 21 червня 2014 року між позивачкою по первинному позову та відповідачем було укладено шлюб який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському районному управлінні юстиції у м. Черкаси, про що складено актовий запис № 175. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2019 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Дитина на даний момент зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Під час судового процесу щодо розірвання шлюбу відповідач неодноразово заявляв що він проти проживання дитини з позивачкою. Позивачка з відповідачем спільно не проживають, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач добровільно надавати не бажає, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач по зустрічному позову звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкування з дитиною і участі в її вихованні.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 21 червня 2014 року позивач за зустрічним позовом уклав шлюб з відповідачем за зустрічним позовом, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району управління юстиції у м. Черкаси, актовий запис № 175. 20.01.2018 року відповідачка за зустрічним позовом народила сина ОСОБА_4 , батьком якого є позивач за зустрічним позовом. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19.09.2019 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний. Відповідачка хоче залишити сина у своїх батьків і виїхати за кордон. Позивач категорично заперечує проти вивезення відповідачкою дитини за кордон. З огляду на всі ці обставини позивач проти щоб син залишався з відповідачкою. Позивач має власне житло, що придбав за власні кошти ще до шлюбу, квартиру по АДРЕСА_2 . Обстеження житлових умов позивача органом опіки і піклування Черкаської міської ради, у дитини є окрема кімната, дитячий куточок у спальні позивача, все необхідне для життя і розвитку дитини. За місцем проживання і місцем роботи позивача характеризують з позитивного боку. Позивач сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання дитини, починаючи з дати розлучення. Позивач працює в ТОВ «СВІТ ЛАСОЩІВ», матеріально забезпечений, завжди перебував з дитиною (дистанційна робота), а на час роботи на кілька годин може винайняти няню для дитини, дати найкраще сину, забезпечити його як матеріальний так і духовний психічний, фізичний і психологічний розвиток, а найголовніше оточити його батьківською турботою і любов?ю. Відповідачка останнім часом перешкоджає позивачу у вихованні дитини, чинить перепони у спілкуванні з сином, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач та представник позивача по первинному позову в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити та заперечували проти задоволення зустрічного позову.

Відповідач та представник відповідача по первинному позову в судовому засіданні просили провадження в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини закрити, оскільки відсутній спір, в частині стягнення аліментів незаперечували проти стягнення аліментів з моменту винесення рішення, оскільки відповідач на даний час сплачує їх в добровільному порядку, в частині стягнення судових витрат позов не визнали та заперечували проти його задоволення та підтримали зустрічний позов та просили його задоволити у повному обсязі.

Представники третьої особи Служби у справах дітей Маньківської селищної ради в судовому засіданні позовні вимоги по первинному позову в частині встановлення місця проживання дитини з матір`ю підтримали та просили задоволити, в частині стягнення аліментів поклались на думку суду, та заперечували проти задоволення зустрічного позову.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської області в судове засідання не з`явився але надав суду заяву згідно якої при вирішенні справи поклався на розсуд суду та просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

21 червня 2014 року між позивачкою по первинному позову та відповідачем по первинному позову було укладено шлюб який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському районному управлінні юстиції у м. Черкаси, про що складено актовий запис № 175. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач (т. 1 а.с. 11-13). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2019 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (т. 1 а.с. 14). Дитина на даний момент зареєстрована та проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 15).

Суд вирішуючи даний спір керується наступним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 та ч. 1, 2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення таких питань підлягають врахуванню також положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р., № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, за ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р., № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до абзацу другого принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Декларацією прав дитини регламентуються виняткові обставини, коли дитина може бути розлучена з матір`ю. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір`ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_1 , має самостійний дохід та належні умови проживання. Зловживання спиртними напоями або наркотичними речовинами не встановлено, як і не встановлено аморальної поведінки матері.

Згідно з ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших осіб, які бажають проживати з дитинною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Маньківської районної державної адміністрації № 841/01-38 від 19.11.2019 року, виходячи з інтересів дитини, доцільним є визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 81-82).

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Також судом встановлено, що відсутні виняткові обставини для розлучення неповнолітньої дитини з матір`ю.

Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини.

На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, та приймаючи до уваги вік неповнолітньої дитини, якій безумовно потрібна материнська турбота, оскільки між дитиною та матір`ю з самого народження існує тісний зв`язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, а батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у її вихованні, суд, в інтересах дитини, прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка на даний час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог по первинному позову про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли.

У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини частково, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину, відповідач має працездатний вік, не має інших аліментних зобов`язань, тому позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог по зустрічному позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і участі в її вихованні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що діючим законодавством визначено порядок вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішення органу опіки та піклування з вищезгаданого питання є обов`язковим для батьків, і лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Таким чином, у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Згідно із абзацами 1, 2 пункту 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88, безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування батька обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Однак в матеріалах справи відсутній висновок органу опіку і піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами.

Суд бере до уваги той факт, що позивач по зустрічному позову вимагає спілкування з дитиною у невстановлений час, без участі матері, чим може порушити нормальний режим життя дитини, яка з урахуванням свого віку вимагає відповідного режиму спілкування батьків з нею враховуючи певні відмінності та особливості, які пов`язані з віковими потребами дитини: режим харчування та відпочинку, денний сон, дозвілля тощо.

Беручи до уваги усі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що достатніх доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод у вихованні та спілкування з дитиною позивачем по зустрічному позову не надано. На переконання суду, звернення до суду фактично пов`язане з незгодою батька з щоденним розпорядком дня дитини, який склався в залежності від її потреб, інтересів та відповідних можливостей обох батьків. Відповідно до ст. 4 Конвенції Про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини; якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Тобто, діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що позивачем по зустрічному позову не доведено у відповідності до ст. ст. 79-81 ЦПК України факт вчинення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, зокрема щодо поведінки відповідачки по зустрічному позову, адже наявність саме таких даних є підставою для застосування ч. 1 ст. 159 СК України, а тому у такій позовній вимозі необхідно відмовити.

Твердження позивача по зустрічному позову про те, що відповідач по зустрічному позову чинить перешкоди у спілкуванні з сином суд не приймає до уваги, так як вони спростовуються матеріалами справи. Так судом встановлено, що батько дитини у грудні 2019 року забирав сина до себе додому, тобто позивач не був позбавлений можливості зустрічатися з сином.

Щодо позовної вимоги про визначення способу участі позивача у вихованні дитини суд прийшов переконання, що оскільки перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні суд не встановив, така вимога є похідною від основної у якій відмовлено, відсутністю доказів у відповідності до ст. ст. 78-81 ЦПК України з цього питання у матеріалах справи, суд прийшов висновку, що в задоволенні такої необхідно відмовити.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем по зустрічному позову не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.

Суд вважає, що сторонам необхідно дійти спільної згоди щодо порядку спілкування між собою та дитиною, та, при необхідності звернутися до органу опіки та піклування, і, враховуючи вік та інтереси дитини, за спільною згодою, змінити години побачень, і це відповідатиме інтересами дитини та інтересам батьків, тобто буде справедливим по відношенню, як до малолітньої дитини, так і до її батьків. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага повинна бути націлена насамперед до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76 - 89, 141, 229, 235, 259, 263 - 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 7, 19, 141, 150, 155, 157, 159, 180 - 184, 191 СК України, ст.ст. 8, 15 Закону України "Про охорону дитинства", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визначити місцем проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ).

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН: НОМЕР_2 , уродженця, зареєстрованого АДРЕСА_3 та жителя АДРЕСА_4 , непрацюючого, громадянина України), аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ) в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.10.2019 року до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН: НОМЕР_2 , уродженця, зареєстрованого АДРЕСА_3 та жителя АДРЕСА_4 ), судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп., 6001 (отримувач: ГУК у м. Київ/м.Київ/22030106, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37993783, МФО 899998) в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (уродженця та жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ІПН: НОМЕР_2 , уродженця, зареєстрованого АДРЕСА_3 та жителя АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ), третя особа: служба у справах дітей Маньківської селищної ради та Служба у справах дітей Черкаської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і участі в її вихованні - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення проголошено 05.01.2022 року.

Суддя А. І. Костенко