П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/1500/21

Номер провадження 22-ц/824/8960/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Поліщук Н. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Костреця Євгенія Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н. П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу у сумі 3 879 597 грн. 02 коп. та судового збору у сумі 11 350 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики відповідно до умов якого, відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти в сумі 1 108 654 грн. 45 коп., що станом на 07 червня 2013 року було еквівалентом 13 8703,17 доларів США та зобов`язався повернути суму позика, яка на момент повернення мала бути еквівалентна 13 8703,17 доларам США. Строк повернення позики у договорі не зазначено.

14 вересня 2020 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення коштів, однак, остання, відповідачем отримана не була із зазначенням інших причин невручення.

В подальшому позивачем тричі направлялись вимоги про повернення коштів, однак, останні також були проігноровані відповідачем.

Позивач зазначає, що борг відповідачем повернуто не було у зв`язку з чим, останній був вимушений звернутися до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року (а.с. 157 - 160) позов ОСОБА_2 ,задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти за договором позики від 07 червня 2013 року в сумі 1 108 654 грн. 45 коп.

В задоволенні іншої частини позовним вимог, відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 234 грн. 44 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, 12 травня 2021 року Кострець Є. В. в інтересах ОСОБА_2 надіслав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості у розмірі 2 770 942 грн. 57 коп. та в частині стягнення судового збору у сумі 8 115 грн. 56 коп. скасувати та ухвалити нове судове рішення, про задоволення зазначених вимог; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пунктом 2 укладеного між сторонами договору позики від 07 червня 2013 року визначено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю всю позику у готівковій формі у гривні, сума якої на момент повернення позики має бути еквівалентно 138 703,17 доларів США. При цьому, сторонами не встановлено строк повернення позики. Повернення позики, підтверджується розпискою.

Скаржник зазначає, що оскільки сторони у договорі позики визначили еквівалент в іноземній валюті, то враховуючи висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, до спірних відносин підлягає застосуванню ст. 533 ЦК України, що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Миронюк Д. Д. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Скаржник та його представник до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою.

22 вересня 2021 року представником скаржника - адвокатом Кострець Є. В. через канцелярію суду подано клопотання у якому, останній просив відкласти розгляд справи у зв`язку неможливістю явитися до суду. Разом з тим, причини неявки, останній не повідомляє, доказів неможливості бути присутнім в судовому засіданні, не надає. Крім того, колегія суддів бере до уваги те, що дане клопотання було подано особисто представником скаржника у день судового засідання через канцелярію суду. Таким чином, колегія суддів вважає, що посилання представника скаржника на неможливість бути присутнім у судовому засіданні, є необґрунтованим та таким, що не підтверджується доказами, а відтак, підстави для задоволення зазначеного клопотання та відкладення розгляду справи, відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності скаржника та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за договором позики було отримано кошти в сумі 1 108 654 грн. 45 коп., а відтак, саме зазначена сума й повинна бути повернута позивачу.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики за яким, позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти у сумі 1 108 654 грн. 45 коп., що станом на 07 червня 2013 року є еквівалентом 138 703,17 доларів США згідно офіційним курсом НБУ. Позичальник зобов`язався повернути позикодавцю всю позику у готівковій формі у гривні, сума якої на момент повернення позики має бути еквівалентною 138 703,17 доларам США. Строк повергнення позики договором не встановлено (а.с. 05).

16 вересня 2020 року, 09 листопада 2020 року, 10 листопада 2020 року, 13 листопада 2020 року ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_3 з письмовими вимогами про повернення заборгованості за договором позики, які останнім отримані не були (а.с. 12-19).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як вбачається із договору позики від 07 червня 2013 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 у власність кошти у сумі 1 108 654 грн. 45 коп., що станом на день їх передачі еквівалентно 138 703,17 доларам США. Факт отримання ОСОБА_3 зазначених коштів, підтверджується написом останнього зробленим на зворотному боці договору.

Пунктом 2 зазначеного договору визначено, що ОСОБА_3 зобов`язується повернути всю суму позики у готівковій формі у гривні, сума якої на момент повернення позики має бути еквівалентною 138 703, 17 доларів США. Строк повернення позики, сторонами не встановлено.

Зазначений договір підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що свідчить про погодження сторонами його умов. Крім того, зазначений договір недійсним не визнавався, а відтак, його умови є обов`язкові для виконання сторонами.

16 вересня 2020 року, 09 листопада 2020 року, 10 листопада 2020 року, 13 листопада 2020 року ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_3 з письмовими вимогами про повернення заборгованості за договором позики від 07 червня 2013 року, а відтак, виходячи із приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України, строк його виконання, настав.

Разом з тим, доказів того, що ОСОБА_3 виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики та повернув ОСОБА_2 кошти у сумі, визначеній п. 2 договору, матеріали справи не містять.

Так, враховуючи умови договору позики та положення статті 533 ЦК України, а також те, що ОСОБА_3 не виконав своїх зобов`язань за договором позики від 07 червня 2013 року, наявні підстави для покладення на нього обов?язку щодо повернення боргу у розмірі визначеному п. 2 договору, а саме 138 703, 17 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення (день платежу) еквівалентно 3 703 374 грн. 63 коп. (138 703, 17 доларів США х 26 грн. 70 коп. (офіційний курс гривні щодо долара США станом на 22 вересня 2021 року (день ухвалення рішення суду) за даними НБУ).

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачу підлягають поверненню кошти у сумі 1 108 654 грн. 45 коп., як фактично отримані, є помилковим, оскільки у договорі позики від 07 червня 2013 року сторони на власний розсуд визначили та погодили, що позичальник зобов`язався повернути всю суму позики у готівковій формі у гривні, сума якої на момент повернення позики має бути еквівалентною 138 703, 17 доларів США. Зазначений договір підписаний сторонами, недійсним не визнавався, а відтак, його умови є обов`язкові до виконання для сторін договору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Костреця Євгенія Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити часково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

Стягнути із ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 07 червня 2013 року у сумі 3 703 374 грн. 63 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 28 375 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Н. В. Поліщук

О. В. Шахова