Справа № 495/3018/19
№ провадження 2/495/429/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 вересня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

Справа № 495/3018/19,

Особисто відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

представник позивача адвокат Олійник О.В. на підставі ордеру серії ОД № 138829,

представник відповідача адвокат Яковенко І.В. на підставі ордеру серії ОД№ 165017,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого просить суд: визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0063 та на 1/2 частину автомобілю Honda Civic; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 85 400 грн. 1/2 частина вартості автомобілю Chery Tiggo, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та здійснити поділ решти спільного майна подружжя .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 22.05.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення суду від 23.06.2017 року.

Вказує, що у провадженні суду перебуває справа за позовом її колишнього чоловіка про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком.

Тож, враховуючи вказане, та той факт, що у неї немає іншого житла, це і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Стверджує, що за час шлюбу подружжям за рахунок спільних коштів було завершене будівництво домоволодіння по АДРЕСА_1 .

12.12.2016 року право власності на зазначене майно зареєстровано на ім`я відповідача.

Вважає, дане майно спільним сумісним, з посиланням на зайняття підприємницькою діяльністю нею під час шлюбу, а відповідача контролю за будівництвом їх спільного домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Також зазначає, що після закінчення будівельних та ремонтних робіт у домоволодінні ними за час шлюбу було придбано наступне майно: люстри та світильники, килими та штори, телевізійна тумба, комп`ютерний стіл, плазмовий телевізор, комп`ютер, ноутбук, кольоровий принтер,спільний гарнітур, три дивани, три крісла, гардероб, душова кабіна, бойлер, сантехнічне обладнання, обіденний стіл, стільці, морозильні камери, кухонний гарнітур, мийка, пральна машина, холодильник, хлібопіч, духовка, мікрохвильова піч, кухонний комбайн, кофе варка, фритюрниця, мультистайлер.

До того ж зазначила, що в домоволодінні було споруджено дві підсобні будівлі та гараж, який повністю обладнаний під СТО.

Для цього ними було придбано автомобільний підйомник, стенд для чистки форсунок, автомобільний комп`ютер, та сканер для діагностики автомобілів інструменти для ремонту автомобілів, холодильна вітрина.

Окрім того, в шлюбі подружжям було придбано два автомобілі Honda Civic та Chery Tiggo, д.н.з. НОМЕР_1 .

Перший автомобіль був придбаний за довіреністю, другий за договором купівлі-продажу в автосалоні м. Одеса з оформленням права власності на відповідача.

З урахуванням усього вищевикладеного, вона вважає, усе перелічене майно спільною сумісною власністю подружжя, а тому і звернулась до суду з вищенаведеним позовом.

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідача надав до суду відзив від 06.06.2019 року, згідно яких стверджував, що житловий будинок та автомобіль Chery Tiggo, д.н.з. НОМЕР_1 є його особистою приватною власністю.

Так, вказав, що рішенням виконкому Білгород-Дністровської ради народних депутатів № 165 від 30.05.1991 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та госпбудівель в АДРЕСА_1 .

В цей час був оформлений паспорт на забудівлю усадьби в сільському населеному пункті та проведено співробітниками районної архітектури установки в натурі меж присадибної ділянки, виділеної ОСОБА_1 .

В 1991 році відповідач почав будувати будинок, що підтверджує квитанціями на придбання будівельних матеріалів.

Вказує, що 17.11.2001 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 та у зв`язку з тим, що будівництво будинку було майже завершено, вони зі сім`єю переїхали до будинку.

В період спільного проживання з ОСОБА_3 будівництво будинку було завершено, що підтверджується рішенням виконкому Приморської селищної ради № 192 від 28.11.2003 року «Про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ».

Рішенням Приморської селищної ради ОСОБА_1 була передана безкоштовно земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за тією ж адресою, та 20.12.2005 року оформлено державний акт на дану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

В шлюбі з ОСОБА_3 відповідач перебував до 22.04.2005 року.

22.05.2008 року ОСОБА_1 повторно уклав шлюб з позивачем, у якому вони перебували до 23.06.2017 року.

Відповідач стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_4 , яка мешкала в РФ в м. Москва та на підставі заповіту заповідала усе належне їй майно ОСОБА_1 .

В подальшому відповідач вступив у спадщину на квартиру, розташовану в АДРЕСА_2 .

05.03.2011 року він продав вказане нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_5 за 4400000 рублів.

Відповідно до заяви про купівлю іноземної валюти відповідачем було обміняне 4000 000 рублів на 139 960,46 доларів США.

На вказані грошові кошти в червні 2011 року він придбав автомобіль Chery Tiggo, д.н.з. НОМЕР_1 .

Також зазначає, що частина коштів була витрачена ним на оренду магазину, з червня 2011 року по травень 2016 року, про який вказувала позивач, там було зроблено ремонт, витрачено кошти й на меблі та товар.

Орендувати магазин та вести торгівлю позивач та відповідач перестали в 2016 році, тобто знаходячись у шлюбі.

Тобто, грошові кошти та придбання автомобіля Chery Tiggo, д.н.з. НОМЕР_1 та грошові кошти на ведення підприємницької діяльності були отримані ОСОБА_1 від продажу квартири, яку він успадкував.

Інший автомобіль про який вказує позивач ніколи не належав ОСОБА_1 , оскільки він керував ним згідно довіреності.

В подальшому вказаний автомобіль був повернутий власнику.

Крім того, відповідач стверджує, що після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 самовільно вивезла з будинку 2 комплекту дитячої меблі, ліжка з матрацами, стіл кухонний, шаф вітринний, принтер, пральну машину, мультістайлер, посуд.

З урахуванням усього вищевикладеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

08 квітня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду позовна заява позивача була залишена без руху. /т.1 а.с. 50/

09 квітня 2019 року Ухвалою суду відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. /т.1 а.с. 54-55/

02 травня 2019 року Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження по вказаній справі. /т. 1 а.с. 63 - 64/

02 травня 2019 року Ухвалою суду задоволена заява позивача про забезпечення позову частково. /т.1. а.с. 60-62/

08 жовтня 2019 року Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. /т.1 а.с. 131-133/

29 жовтня 2019 року Ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. /т.1 а.с. 148 - 150/

03 листопада 2020 року Ухвалою суду було задоволено клопотання про витребування доказів по справі. /т.1 а.с. 224-225/

06 травня 2021 року Ухвалою суду задоволено заяву представника позивача про стягнення штрафу за неподання витребуваних доказів. /т.1 а.с. 241-244/

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позові.

Представник відповідача, відповідач заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважають їх необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами по справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно з 22.08.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2017 року по справі № 495/4188/17.

Від шлюбу сторони мають двох дітей сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. /т.1 а.с. 16-17/

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації права власності 06.12.2016 рік.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,01 га, кадастровий номер :01:001:0796, яка розташована за тією ж адресою. Дата державної реєстрації 24.01.2018 рік.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачем приєднано до матеріалів справи Витяг з ЄДР про фізичну особу-підприємця ОСОБА_11 , з якого вбачається, що позивач з 2011 року займалась такими напрямами діяльності: КВЕД 47.62 роздрібною торгівлею газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах, код КВЕД 56.10. діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Підприємницька діяльність ФОП припинена 13.01.2016 року.

Позивачем також приєднані копії накладних та товарних чеків, договір купівлі-продажу на придбання будівельних матеріалів та інструментів, замовлення меблів, купівлю морозильної камери, мультистайлеру, разом з тим жодних доказів того, що вказані покупки були придбані для ремонту спірного житлового будинку, а не наприклад, магазину, у якій здійснювалась підприємницька діяльність позивачем не надано.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.1,2 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція кореспондується з Висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05.04.2017 року по справі №367/5390/14-ц.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Разом з тим, з матеріалів справи можливо достовірно встановити, що 30.05.1991 року згідно виписки з рішення виконкому Білгород-Дністровської районної ради народних депутатів № 165, надано дозвіл гр ОСОБА_1 на будівництво індивідуального житлового будинку та госпбудівель для особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,26 га.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 було виготовлено паспорт на застройку садиби у сільському населеному пункті УРСР за адресою: АДРЕСА_1 .

До того, на підставі вказаного рішення № 165 від 30.05.1991 року був підписаний акт виносу в натуру земельної ділянки індивідуального забудовника.

У відповідності до довідки № 471 від 31.05.2019 року, виданої виконкомом Приморської сільської ради, згідно акту спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період з 17.11.2001 року по 22.04.2005 року дійсно проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , вели спільне господарство.

Тож, в період попереднього шлюбу відповідача з ОСОБА_12 виконавчим комітетом Приморської сільської ради було прийнято рішення № 192 від 28.11.2003 року « Про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 »

Також, з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Приморської сільської ради № 81 від 07.04.1994 року про передачу безкоштовно для будівництва і обслуговування житлового будинку та госпобудівель земельну ділянку площею 0,25 га ОСОБА_1 , 20.12.2005 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 857174.

Відповідачем також приєднані копії квитанцій та накладних про придбання ним будівельних матеріалів на будівництво спірного житлового будинку.

Згідно технічного паспорту на садибний /індивідуальний/ житловий будинок АДРЕСА_1 , в розділі характеристик об`єктів, житловий будинок та усі госпбудівлі, в т.ч. і гараж, про який вказувала позивача, що обладнаний під СТО, були збудовані 1991 року, тобто ще до перебування сторін у шлюбі.

Вказане також підтвердила допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 , яка пояснила що з відповідачем вони одружилися у 2001 році, проживали у його будинку, всі кошти вкладали у будинок, допомагали його батьки, збудоване було все, оскільки вони там проживали, на поділ майна не подавала, розлучилися мирним шляхом.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що дійсно будинок будувався ще до шлюбу відповідача з позивачем, допомагали батьки відповідача, практично все було побудовано.

З урахуванням вищенаведених доказів, суд погоджується з ствердженнями відповідача про те, що даний житловий будинок був збудований за особисті кошти відповідача та спільної праці його та попередньої дружини, адже саме в цей час було завершено відповідне будівництво.

Незважаючи на факт реєстрації даного нерухомого майна вже під час перебування ОСОБА_1 у шлюбі з позивачем, відсутні докази спільної участі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у будівництві спірного нерухомого майна.

Стосовно автомобілів Honda Civic та Chery Tiggo, 2011 року випуску, що за ствердженням позивача належали відповідачу, судом встановлене наступне.

Дійсно, автомобілем Honda Civic відповідач керував на підставі довіреності, виданої ОСОБА_13 21.07.2010 року.

Термін дії довіреності десять років. Однак, довіреність не є правовстановлюючим документом, а тому не можна включити даний транспортний засіб до спільно нажитого рухомого майна подружжя.

Щодо автомобіля Chery Tiggo, 2011 року випуску, суд приймає до уваги надані відповідачем в якості його заперечень докази, а саме: дійсно згідно заповіту ОСОБА_4 від 20.03.1998 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона усе своє майно, в.т.ч. квартиру за адресою АДРЕСА_2 заповідала ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири, відповідач, оформивши свої спадкові права, продав квартиру за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_5 за 4 400 000 рублів.

Згідно заяви на покупку іноземної валюти у Руському Міжнародному Банку № 2 від 18.03.2011 року, за 4000 000 рублів ОСОБА_1 купив 139 960,46 доларів США.

Згідно специфікації у Додатку №1 до Договору 5144408 Y00557 від 02.07.2011 року, ОСОБА_1 придбано автомобіль Chery Tiggo, 2011 року випуску за 108 000 грн.

02.02.2019 року згідно договору купівлі-продажу спірний автомобіль продано ОСОБА_1 ОСОБА_14 за 170 800 грн.

У відповідності до листа територіального сервісного центру 5143 № 31/15/5143-О-11/АЗ від 29.03.2019 року, згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 29.03.2019 року на ім`я ОСОБА_1 транспортні засоби в зареєстрованих не значаться.

Автомобіль Chery Tiggo, 2011 року випуску перереєстровано з ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 5652/19/000997 від 02.02.2019 року на іншу особу.

Позивач вважає спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, проте не надає суду жодних належних та об`єктивних доказів його купівлі за спільні кошти подружжя, в той час як відповідачем спростовні наведені позивачем вимоги та доведено взаємозв`язок одержаних коштів, внаслідок реалізованого у спадщину майна /ще до реєстрації шлюбу між сторонами/ та витрачених їх для купівлі спірного нерухомого майна.

У відповідності до ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стосовно стверджень позивача про купівлю нею техніки та предметів побуту для облагородження житлового будинку по АДРЕСА_1 , жодних доказів наявності даного майна у відповідача нею не надано, більш того заявляючи вимогу про поділ решти спільного майна подружжя, позивачем не конкретизовано та не деталізовано, поділ якого саме майна має здійснити суд.

За таких обставин, виходячи із приписів діючого законодавства, із урахуванням позиції Верховного Суду, прийнявши до уваги фактичні обставини справи, на основі повно та всебічно досліджених доказів, наданих сторонами у якості їх обґрунтувань та заперечень, суд приходить до висновку про необґрунтованість, недоведеність та як наслідок неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Керуючись ст. ст. 56, 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 24 вересня 2021 року.

Суддя: