ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1274/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю сторін:

позивач не з`явився;

відповідач не з`явилась;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із вищезазначеним позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (далі по тексту - ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», відповідач), в якому просить визнати незаконними звільнення ОСОБА_1 з роботи у ДП ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та наказ ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 30.09.2020 р. №323К «Про припинення трудового договору»; поновити ОСОБА_1 на роботі у ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»; стягнути з ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» на його користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2020 р. по дату винесення рішення, з розрахунку 574,66 грн. (середній заробіток), за кожен день вимушеного прогулу; заборгованість по заробітній платі в сумі 12 411,88 грн.; середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку по день фактичного розрахунку, з розрахунку 574,66 грн. за кожний день такої затримки; а також моральну шкоду в розмірі 12 067,95 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом, посилається на наступне.

Так, відповідно до наказу №323К від 30.09.2020 позивача було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України та зроблено запис №17 у трудовій книжці. Звільнення позивач вважає незаконним, здійсненим з порушенням вимог стст. 42, 43, 47, 49-2, 116 КЗпП України, ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Так, 06.07.2020 на підставі наказу №105 з 01.10.2020 введено в дію структуру та штатний розпис у новій редакції. Ліквідовано автотранспортний відділ, який складався з посад начальника відділу, заступника начальника відділу, водіїв автотранспортних засобів 11 посад. Утворено структурний підрозділ - управління роботи з персоналом та адміністративно-господарського забезпечення, який включає в себе автотранспортну групу, що має посади керівника групи, водії автотранспортних засобів 5 посад .

09.07.2020 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників та внесенням змін до структури і штатного розпису ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до ст. 49-2 КЗпПУ позивача повідомлено про наступне вивільнення з роботи 30.09.2020. Пропозиції позивачу іншої роботи повідомлення не містило. Всупереч вимогам ст.42 КЗпП України, відповідачем не зроблено порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації працівників, не враховано переважне право на залишення на роботі позивача (тривалий безперервний стаж роботи - 24 роки, залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, Відповідачем на запропоновано позивачу посаду водія автотранспортного засобу, не виконано обов`язок з працевлаштування позивача.

Відповідачем не враховано, що позивач є членом Первинної профспілкової організації «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та в порушення ст. 43 КЗпП України не отримано згоду профспілкового комітету на звільнення позивача.

Відповідачем безпідставно утримано з позивача липні-серпні 2020 рр. 12 411,88 грн. аліментів, оскільки на вказаний період зобов`язання зі сплати аліментів відповідачем припинились. Заборгованість по заробітній платі становить 12 411,88 грн.

Незаконне звільнення позивача спричинило душевні страждання, завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 12067,95 грн.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У березня 2021 року від представника відповідача ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого представник вказує на те, що при звільненні позивача, відповідачем було дотримано порядок, передбачений діючим законодавством України. Так, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників та внесенням змін до структури та штатного розпису, відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 за два місяці відповідним повідомленням від 09.07.2020 року був попереджений по наступне вивільнення з роботи 30.09.2020 року.

05.03.2021 року позивачем було подано відповідь на відзив.

В судове засідання, яке відбулось 21.05.2021 року, сторони не з`явились, при цьому їх представниками подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом пп. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно із Витягу з наказу №88-1 К від 25.05.2020 «Про скорочення чисельності і штату працівників та внесення змін до структури та штатного розпису ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» внесено зміни до структури та штатного розпису, ліквідовано автотранспортний відділ, який складався з посад начальника відділу, заступника начальника відділу, водіїв автотранспортних засобів 11 посад. Утворено структурний підрозділ - управління роботи з персоналом та адміністративно-господарського забезпечення, який включає в себе автотранспортну групу, що має посади керівника групи, водії автотранспортних засобів 5 посад.

Профспілка працівників оборонної промисловості України, відповідно до п. 4.1.3 Галузевої угоди погодила скорочення 39% працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», відповідно до листа від 30.06.2020 року №38.

06.07.2020 на підставі наказу №105 в.о. генерального директора Орлова О.В. з 01.10.2020 р. введено в дію структуру та штатний розпис у новій редакції.

Згідно із галузевої угоди на 2017-2020 роки між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Державним концерном «Укроборонпром» та Профспілкою працівників оборонної промисловості України, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 30.10.2017 за №56, профспілка є репрезентативною та виступає від імені найманих працівників підприємств і має відповідні повноваження на ведення переговорів, укладення угоди та реалізацію її норм на підприємствах. Між сторонами укладено угоду з метою посилення соціального захисту працівників, які перебувають у сфері дії сторін, що підписали угоду. Згідно із п. 2.6.1. Угода, поширюється на всіх працівників, прийнятих на умовах найму. Згідно із п. 3.2.2 Угоди, Укроборонпром зобов`язався сприяти розвитку галузевих цільових програм, сприяти підприємствам з отриманні замовлень на виготовлення продукції для державних потреб; згідно із п. 4.1.3 Укроборонпром вживає заходів щодо недопущення на підприємствах звільнень працюючих за ініціативою роботодавця більше 9% чисельності працівників протягом календарного року за винятком випадків прямо передбачених законодавством. Питання проведення скорочення більше 9% працівників підприємства - учасника Укроборонпрому погоджується профспілкою працівників оборонної промисловості України на підставі документів, наданих Укрообронпромом. Згідно із п. 4.3.3 Укроборонпром доручає керівникам підприємств працівникам, попередженим у встановленому порядку про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ протягом останнього місяця перед звільненням на їх прохання для пошуку нового місця роботи вільний час на умовах, встановлених колективним договором, але не менше ніж 8 годин на тиждень з оплатою згідно тарифної ставки.

Відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнятий на роботу 13.12.1994 року на посаду водієм 3 класу транспортного відділу Державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «УКРІНМАШ» на підставі наказу № 306-к від 13.12.1994 р.; звільнено у зв`язку із переведенням до Державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «УКРІНМАШ» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу 449-к від 17.10.1996 р.; прийнято на посаду водія 3 класу транспортної групи за переведенням з ДпВЗТО «Укрінмаш» до ДЗТІФ «Укрінмаш» на підставі наказу №9-к від 21.10.1996 р.; переведений на посаду водія групи водіїв автотранспортного відділу структури керуючого справами, на умовах укладеного трудового договору на підставі наказу №55-к від 24.06.2004 р.; переведений на посаду водія автотранспортної служби на підставі наказу №106 від 03.10.2005 р.; переведений на посаду водія автотранспортної служби управління справами на підставі наказу №240к/5 від 12.04.2012 р.; переведений на посаду старшого водія автотранспортної служби управління справами на підставі наказу №70к від 09.08.2013 р.; переведений на посаду водія автотранспортного відділу управління адміністративно-господарського та МТЗ на підставі наказу №261 від 01.12.2014 р; переведений на посаду водія автотранспортних засобів автотранспортного відділу на підставі наказу №212К від 18.07.2016 р.

09.07.2020 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників та внесенням змін до структури і штатного розпису ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до ст. 49-2 КЗпПУ позивача повідомлено про наступне вивільнення з роботи 30.09.2020. В повідомленні зазначено, що відсутні вакантні посади, що відповідають кваліфікації позивача.

04.08.2020 Первинна профспілка «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до листа за вих. №3 від 04.08.2020 звернулась до ДП ДК «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» у зв`язку з розглядом письмових звернень працівників щодо отримання ними повідомлень про наступне вивільнення, невиконання відповідачем вимог Колективного договору, порушення порядку формування складу Ради трудового колективу, ненадання працівникам запитуваної ними інформації, порушення умов дистанційної роботи з вимогою усунути порушення ст. 49-4 КЗпПУ та ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

02.09.2020 Первинною профспілкою «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до листа за вих. №8 від 02.09.2020 адресованого відповідачу з урахуванням пп. 3.10 Колективного договору ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» на 2017-2018 роки, ч. 2 ст. 40 КЗпП, ч. 3 ст. 49-3 КЗпПУ відмовлено ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» у наданні згоди на звільнення працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, яке здійснювалось на підставі наказу ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» від 06.07.2020 № 105.

Згідно із Протоколу №21 uim зборів Ради трудового колективу та представників Адміністрації ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 07.09.2020 висловлено недовіру Первинній профспілковій організації «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та вирішено вважати Раду трудового колективу єдиним на підприємстві органом колективного самоврядування, який представляє інтереси трудового колективу.

Згідно із Наказу №323к від 30.09.2020 про припинення трудового договору (контракту) позивача звільнено з посади водія автотранспортних засобів Автотранспортного відділу у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно із п 1 ст. 40 КЗпПУ.

Згідно із довідкою № 11 від 16.10.2020, виданою первинною профспілкою «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» згода на розірвання з ОСОБА_1 30.09.2020 трудового договору з підстав, передбачених пп. 1,2-5,7 ст. 40 і пп. 2,3 ст. 41 КЗпПУ ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» - не надавалась.

Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 3 ст. 42 КЗпПУ, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Разом з відзивом відповідачем додано штатний розпис, введений в дію з 01.10.2020 відповідно до якого в структурі передбачено діяльність управління роботи з персоналом та адміністративно-господарського забезпечення, який включає в себе автотранспортну групу. Позивачу не було запропоновано посаду водія автотранспортного засобу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

За змістом ст. 49-2 КЗпПУ, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

За приписами ч. 1 ст. 40, чч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 справа № 800/538/17 (П/9901/310/18), в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

У відзиві відповідач вказав, що звільнення позивача відбулось з дотриманням діючого законодавства. Рішення про скорочення чисельності штату було прийнято на підставі виробничої необхідності. 09.07.2020 позивача було повідомлено про звільнення та про відсутність посад, що відповідали його кваліфікації. Позивачу було надано вільний час для пошуку роботи. Щодо профспілкової організації представники відповідача зазначили, що вона не була легалізована. Щодо аналізу продуктивності праці працівників, то Відповідач вважає, що нормативно-правовими актами України та локальними правовими актами ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» не передбачено обов`язку роботодавця інформувати працівника, який вивільняється про вище вказаний аналіз.

Зважаючи на викладені обставини, відповідачем було порушено права позивача при скороченні працівників, оскільки у новоствореному структурному підрозділі відповідача було передбачено нову посаду водія автотранспортних засобів, але при скороченні жодних посад в штатному розписі, введеному в дію у 2020 році позивачу не було запропоновано.

Відповідно до ст. 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.07.2020 зареєстровано Первинну профспілку «Профспілка працівників ДП ДГ ЗІФ» УКРІНМАШ», керівник Андрусенко О.С.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об`єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленого статусу.

10 липня 2020 року Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до пункту 1 ч. 1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», пункту 16 розділу II Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 лютого 2016 року №359/5, прийняло рішення №114 про легалізацію Первинної профспілки «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» шляхом проведення державної реєстрації.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ в електронній або у випадках, передбачених цим Законом, у паперовій формі, який формується за результатами проведення реєстраційних дій і містить відомості про юридичну особу або її відокремлений підрозділ, фізичну особу - підприємця (у тому числі про взяття на облік в органах державної статистики та податкових органах, видачу ліцензії та документів дозвільного характеру) або громадське формування, що не має статусу юридичної особи, а також про проведену реєстраційну дію.

02.09.2020 Первинною профспілкою «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до листа за вих. №8 від 02.09.2020 адресованого відповідачу з урахуванням пп. 3.10 Колективного договору ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» на 2017-2018 роки, ч. 2 ст. 40 КЗпП, ч. 3 ст. 49-3 КЗпПУ відмовлено ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» у наданні згоди на звільнення працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, яке здійснювалось на підставі наказу ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» від 06.07.2020 № 105.

Згідно із Протоколу №21 uim зборів Ради трудового колективу та представників Адміністрації ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 07.09.2020 висловлено недовіру Первинній профспілковій організації «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та вирішено вважати Раду трудового колективу єдиним на підприємстві органом колективного самоврядування, який представляє інтереси трудового колективу.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпПУ, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці.

Згідно із ст. 233 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно із ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог КЗпП України, оскільки, відповідачем не доведено, що звільнення позивача відбулось без порушення чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено - водія автотранспортних засобів Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», що буде достатнім способом захисту для відновлення його порушених прав при скороченні штату.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно положень п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

За змістом п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного)заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» за №33 від 22 лютого 2021 року, а також розрахунково-платіжних відомостей за липень, вересень 2020 року, середній заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи склав 12 067,95 грн., середньоденний заробіток - 574,66 грн. (12067,95 х 2 : 42).

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2020 по 21.05.2021 рр. - день ухвалення рішення, в розмірі 91 370,94 (574,66 х 159 робочий день).

Що стосується виплати заборгованості по заробітній платі у сумі 12 411,88 грн.

Як вбачається з розрахунково-платіжних відомостей за липень 2020 року, довідки №33 від 22.02.2021 ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» у липні 2020 р. з ОСОБА_1 Відповідачем було утримано 12 411,88 грн. аліментів.

Позивач у позовній заяві зазначає, що станом на липень 2020 року обов`язок щодо сплати аліментів у нього був відсутній, однак жодного доказу припинення такого обов`язку або взагалі його відсутності до позову не надано.

За таких обставин, позивачем не доведено незаконність утримання аліментів із його заробітної плати, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що позивачу було нараховано та виплачено всі необхідні нарахування (в тому числі одноразова грошова допомога з виплатою вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку).

Пленум Верховного Суду України постановою «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, роз`яснив, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Отже, факт здійснення вищевказаних нарахувань позивачу має значення саме при розрахунку (оплаті) за час вимушеного прогулу позивача. В той же час, вимога про відшкодування моральної шкоди є відокремленою (самостійною) від оплати за час вимушеного прогулу та виплачених нарахувань встановлених чинним законодавством України (в тому числі одноразової грошової допомоги з виплатою вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку).

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується, як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова ВСУ від 25.04.2012 р. № 6-23цс12).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно приписів ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 3 ст. 23 ЦК України, визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на встановлення обставин порушення роботодавцем законних прав позивача при його звільненні, що призвело до втрати доходів та роботи, суд дійшов висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди.

При цьому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, засади розумності та справедливості.

В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

Відповідно до чч. 1 та 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «По судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Виходячи з даної норми закону, задоволення судом вимог позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору - 1 737,77 грн. та на користь позивача 840,80 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 141ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 цього Кодексу).

Водночас, за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України.

Разом із тим, у частині 3 наведеної норми ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат визначені положеннями частин 5,6,9 статті 141ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 137ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5, 6, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5, 6, 9 статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом встановлено, що 12.05.2021 між ОСОБА_1 (замовник) та адвокатом Єркіним М.М. укладено Договір про надання правничої (адвокатської допомоги) допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати замовнику послуги з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід та представництво інтересів замовника, як позивача по справі №753/17961/20 в Дарницькому районному суді м. Києва, а за потреби в Київському апеляційному суду та Верховному суді, а останній зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх у розмірі та порядку визначених цим Договором.

Попередня загальна вартість гонорару (винагороди за правову допомогу), що надаються згідно з цим договором, складає 2 000,00 грн. Конкретні види правової допомоги, їх розцінки і об`єм фіксуються сторонами у Додатку №1.

Згідно з п. 3.1.3 Договору клієнт зобов`язується оплачувати правову допомогу шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок адвокатського об`єднання у наступних розмірах і строки (терміни): - 10 000,00 грн протягом 3-х днів з моменту підписання договору; - 10 000,00 грн. - не пізніше ніж за 3 дні до призначеної дати першого судового засідання у справі.

Позивач сплатив на користь адвоката грошові кошти у розмірі 2000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідачем не заявлялось клопотань про зменшення розміру адвокатських витрат, заявлених до відшкодування позивачем.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, судом враховано те, що за приписами ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц,

З огляду на те, що відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу адвоката слід покласти на відповідача у повному обсязі (у зв`язку з задоволенням позову).

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, стст. 40, 42, 43, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, стст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 263, 265, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» №323К від 30.09.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів автотранспортного відділу у зв`язку із скороченням штату працівників згідно із п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортного відділу Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36) з 01.10.2020 року.

Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» (, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36) на користь ОСОБА_1 , (ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2020 по 21.05.2021 рр. у розмірі 91 370,94, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., судовий збір 840,00 грн., витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2 000,00 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» на користь держави. судовий збір в розмірі 1 737,77 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.