Справа № 743/1189/21
Провадження №2/743/421/21
13 грудня 2021 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої - судді Павленко О.В.,
при секретарі судового засідання Воєдило О.В.,
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки під час розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості у розмірі 145 771, 53 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 12.03.2018 було укладено договір позики № 2110318 в електронній формі, відповідно до якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти у сумі 3 000, 00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальниця зобов`язувалась повернути позику та сплатити проценти та комісію за користування нею. Договором встановлено, що позика надається строком на 14 днів. Позивачем умови вказаного договору було виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідачки коштів у розмірі 3000 грн. Проте, ОСОБА_1 всупереч умовам договору позики, своєчасно не здійснювала платежів для погашення заборгованості за позикою, надані їх грошові кошти не повернула, тобто зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого за вищезазначеним зобов`язанням у неї утворилась заборгованість у розмірі 145 771, 53 грн. Нормативно-правове обґрунтування заявлених позовних вимог базується на нормах Закону України «Про електронну комерцію», положеннях укладеного з позивачем договору позики та «Правилах надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ», текст яких розміщений на сайті www.fksm.com.ua.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання. У матеріалах справи відсутній її відзив на позовну заяву.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.12.2021 постановлено розглядати справу у заочному порядку.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню в кредит грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності.
13.03.2018 між ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір позики № 2110318.
Відповідно до п. 2.1., 2.2.1. вказаного Договору, позикодавець надав позичальникові на споживчі цілі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку позичальника, грошові кошти в сумі 3 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та всі інші платежі за користування кредитом.
П. 2.2.3 Договору встановлено, що позика надається строком на 14 днів до 24.03.2018 (включно).
Проценти за користування позикою нараховуються відповідно до п. 2.2.4. Договору, а детальний розпис сукупної вартості позики зазначено в Графіку розрахунків, який є частиною Договору.
Відповідно до Графіку розрахунків до Договору позики, сума позики склала 3 000 грн, термін платежу - 14 днів, сума до сплати процентів - 753, 91 грн, сукупна вартість позики 3 753, 91 грн.
Згідно з пунктом 8.1. Договору позики, невід`ємною частиною Договору є Правила про порядок надання коштів у позику ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позикодавця www.fksm.com.ua.
Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, загальна заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору № 2110318 від 12.03.2018, станом на 01.05.2021, складає 145 771, 53 грн, з яких:
?3 000 грн - заборгованість за тілом кредиту;
?122 401 грн - заборгованість зі сплати комісії;
?14 366, 51 грн - заборгованість по рахунку інфляції;
?6 004,02 грн - заборгованість 3 % річних.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Ст. 6, 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
У ст. 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, за загальним правилом лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Проте, особливості укладання електронних договорів, у тому числі порядок і способи їх підписання, встановлюються нормами ЗУ «Про електрону комерцію», положення якого є спеціальними по відношенню до ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Так, положеннями ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, приписами ст. 12 цього закону, визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із положень ч. 2 ст. 3 ЗУ « Про електронну комерцію», вбачається, що у цьому законі термін "електронний підпис" вживається у значенні, наведеному в ЗУ "Про електронний цифровий підпис".
Електронний підпис це дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про електронний цифровий підпис").
Відповідно до положень п. 6, 12, ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).
За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Ч. 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Як вбачається із матеріалів справи, вони не містять доказів підписання відповідачем вказаного договору позики одним із способів, визначених ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Проте, жодна із сторін у даному спорі не ставить під сумнів факт укладання вищевказаного договору, його дійсність та вчинення позивачем всіх дій направлених на його виконання, а тому суд не надає оцінки самому договору позики, а вирішує спір виключно в межах заявлених позовних вимог.
Ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 526, 615 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У позові позивач просить стягнути із відповідачки заборгованість за тілом позики у розмірі 3 000 грн.
Згідно листа ТОВ ФК« ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 4541-ВП від 03.03.2021, 12.03.2018 за дорученням позивача на картку ОСОБА_1 було перераховано 3000 грн на виконання договору ВП-081216-2 від 08.12.2016.
З урахуванням того, що у справі відсутні заперечення відповідачки щодо факту отримання позики у позивача, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом позики у розмірі 3 000 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Зі змісту п. 4.2.2.1., 4.2.2.2. Договору позики, укладеного між позивачем та відповідачкою, вбачається, що позичальник зобов`язаний при погашенні позики сплачувати позикодавцю щомісячно з дати укладання цього Договору комісію у розмірі 50 % від суми позики яка сплачується, та сплачувати щомісячно з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань до моменту погашення власної заборгованості комісію у розмірі 100 % від суми позики.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17 і 23 ст. 1 Закону).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати комісії у розмірі 122 401 грн, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
У контексті ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Враховуючи, що положення ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вони поширюються на всі зобов`язання, зокрема грошові, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, сплата трьох процентів річних та інфляційних втрат позичальником (боржником), що прострочив, на підставі ст. 625 ЦК України за своєю суттю є мірою відповідальності, тобто наслідком прострочення виконання зобов`язання, а також певним видом забезпечення прав та інтересів позикодавця за період прострочення.
Враховуючи, що відповідачкою порушені строки погашення позики, які встановлені договором, тобто, вона прострочила виконання грошового зобов`язання, позивач має право на отримання від неї трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат.
Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 6 004,02 грн.
Суд зазначає, що сума заборгованості, яка враховується для розрахунку 3 % річних повинна становити 3 000,00 грн.
Розмір трьох відсотків річних розраховується за формулою:
Відсотки = Сума боргу х Процентна ставка / 100% / 365 днів х Д ,
де Сума боргу - Сума заборгованості (3000 грн), ПС - процентна ставка 3% річних, Д - Кількість днів прострочення (1132 дні з 25.03.2018 по 30.04.2021 - дата зазначена позивачем).
Розрахунок 3% річних: 3000 х 3 % : 100 : 365 х 1132 = 279,12 грн.
Тобто, з відповідачки на користь позивача за прострочення погашення позики підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 279, 12 грн, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Також, у позові позивач просить стягнути із відповідачки заборгованість по рахунку інфляції у розмірі 14 366,51 грн.
Суд зазначає, що сума заборгованості, яка враховується для розрахунку інфляційних втрат повинна становити 3000 грн.
Помісячний індекс інфляції, починаючи з 01.04.2018 по 30.04.2021, складає: 100,8; 100,0; 100,0; 99,3; 100,0; 101,9; 101,7; 101,4; 100,8; 101,0; 100,5; 100,9; 101,0; 100,7; 99,5; 99,4; 99,7; 100,7; 100,7; 100,1; 99,8; 100,2; 99,7; 100,8; 100,8; 100,3; 100,2; 99,4; 99,8; 100,5; 101,0; 101,3; 100,9; 101,3; 101,0; 101,7; 100,7.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст.625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми заборгованості, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція.
Розмір інфляційних втрат розраховується за формулою:
Інфляційні збитки = Сума боргу х сукупній індекс інфляції / 100% - сума боргу,
де Сума боргу - Сума заборгованості (3000,00 грн.), сукупний індекс інфляції: сукупний індекс інфляції за період з 01.04.2018 по 30.04.2021 (121,37%), який отримується шляхом перемноження щомісячних індексів інфляції між собою за вказаний період, при цьому, кожне перемноження щомісячних індексів інфляції ділиться на 100 %.
Розрахунок інфляційних втрат: 3000 х 121,37 : 100 - 3000 = 641, 10 грн.
Тобто, з відповідачки на користь позивача за прострочення погашення позики підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 641, 10 грн, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» підлягають частковому задоволенню, а з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню заборгованість за Договором позики № 2110318 від 12.03.2018 у розмірі 3 920, 22 грн, з яких:
?3 000 грн - заборгованості за тілом позики;
?279, 12 грн - 3% річних за ст. 625 ЦК України;
?641, 10 грн - інфляційні втрати за ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (2,7%) задоволеним вимогам в сумі 61, 29 грн.
Керуючись ст. 258, 259, 265, 268, 282 ЦПК України,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» заборгованість за Договором позики № 2110318 від 12.03.2018 у розмірі 3 920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) грн 22 коп.
У решті позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» судовий збір у розмірі 61 (шістдесят одна) грн 29 коп.
Повне заочне рішення складено 13 грудня 2021 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Ріпкинським районним судом за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Павленко