Справа № 496/3890/19
Провадження № 2/496/663/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря Стрілець Ж.М.,

представника ОСОБА_1 адвоката Клачок Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішень сільської ради та визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину,-

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_2 адвокат Наседкін О.І. звернувся до суду із позовом в якому прость визнати протиправними та скасувати рішення Нерубайської сільської ради, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки. Позов обґрунтовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 31.08.2015 р. ОСОБА_2 належить земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0780, площею 1,2482 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Власником сусідніх ділянок є ОСОБА_1 , яка набула своє право з порушенням законодавства, оскільки 25.05.2004 р. між Нерубайською сільською радою та ТОВ Термінал було укладено договір оренди землі, та ТОВ «Термінал» прийняло в оренду земельну ділянку площею 6,0 га. в межах сільської ради. 28.05.2004 р. сторонами було складено акт приймання-передачі земельної ділянки. 03.06.2008 р. ОСОБА_3 на підставі рішення Нерубайської сільської ради від 28.03.2008 р. № 722/V було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,000 га., яка є частиною земельної ділянки, що передана в оренду ТОВ «Термінал». 18.01.2010 р. право власності на вищезазначену земельну ділянку площею 2,000 га. на підставі договору дарування отримала ОСОБА_1 , 20.09.2011 р. отримала свідоцтво про право на спадщину до складу якої входила вищезазначена земельна ділянка. 03.06.2008 р. на підставі рішення Нерубайської сільської ради від 28.03.2008 р. № 713/V було також видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,000 га., ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на зазначену земельну ділянку, хоча дана земельна ділянка також входить до складу орендованої земельної ділянки ТОВ «Термінал». Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали право власності на земельні ділянки, які входять до складу орендованої ТОВ «Термінал» земельної ділянки, що є порушенням законодавства.

Крім того, свідоцтво про право власності ОСОБА_2 , оспорено ОСОБА_1 шляхом подання відповідного позову, у межах іншої справи № 496/2050/18, внаслідок існування порушень при видачі такого свідоцтва на ім`я ОСОБА_2 , які полягають у включенні до його складу частини земельної ділянки ОСОБА_1 , виникло накладання земельних ділянок цих осіб, у зв`язку з неузгодженням меж.

Ухвалою суду від 06.01.2020 року після усунення недоліків, було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувано від ОСОБА_1 на огляд Державний акт 03.06.2008 р. на земельну ділянку кадастровий номер: :04:001:0480 та Державний акт від 03.06.2008 р. на земельну ділянку кадастровий номер: :04:001:0141.

Ухвалою від 06.05.2020 р. було накладено арешт на зазначені земельні ділянки, зазначена ухвала залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09.04.2021 року.

Ухвалою суду від 18.06.2020 р. було витребувано інформацію від Нерубайської сільської ради про те, чи був припиненим договір оренди землі між сільською радою та ТОВ Термінал.

Ухвалою суду від 18.06.202 р. закрито підготовче судове провадження та призначено судове слухання справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Матеріали справи містять також заключне слово представника позивача в якому він просить задовольнити позов в повному обсязі, виходячи з того, що ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки, яка набула право власності з порушенням законодавства є належним відповідачем по справі, оскільки визначений власник земельної ділянки у Державному акті на право власності не завжди є чинним зареєстрованим власником земельної ділянки. Щодо розірвання договору оренди землі між Нерубайською сільською радою та ТОВ Термінал, то представник позивача вважає, що дане розірвання договору повинно відбутись шляхом підписання додаткової угоди про розірвання договору, оскільки за змістом ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» (чинній на час укладання договору) договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті або засудження до позбавлення волі орендаря фізичної особи; ліквідації орендаря - юридичної особи; за згодою сторін, згідно ст. 654 ЦК України зміни або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Тобто навіть при наявності на це згоди як Нерубайської сільської ради так і ТОВ Термінал, розірвання договору відбулось не шляхом підписання додаткової угоди. Щодо пропущення строків позовної давності, то про незаконність оскаржуваних рішень позивачу стало відомо після того, як ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою в межах справи № 496/2050/18, а саме 07.06.2018 р.

Представник Нерубайської сільської ради в судове засідання не прибув, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Клачок Б.О. в судовому засіданні підтримала раніше подану суду промову у судових дебатах представника ОСОБА_1 адвоката Байдеріна О.А., просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав визначених у промові, а саме: даний позов подано без відповідних відповідачів, що унеможливлює встановлення певних фактів, що передувало набуттю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прав власності на земельні ділянки. ОСОБА_2 не довела наявності матеріально-правових порушень за існуючих у справі доказів, які б давали підстави для скасування правовстановлюючих документів відповідачки, а також не довела яким чином такий позов спрямований на захист її прав та законних інтересів. Крім того представником позивача було надано рішення сільської ради, згідно якого між ТОВ Термінал та Нерубайською радою, на час набуття прав власності відповідачкою на земельні ділянки, було припинено договір оренди землі, таким чином доводи позову ОСОБА_2 , у межах якого остання посилається на начебто допущені у 2005-2008 р. порушення при припиненні прав користування (оренди) земельною ділянкою ТОВ «Термінал», не знайшли свого підтвердження, та однозначно не стосуються питання відновлення прав чи захисту законних інтересів позивачки.

Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. При цьому особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статі 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надала суду: свідоцтво про право власності від 26.06.2014 року № 23538581, видане на ім`я ОСОБА_4 (дівоче прізвище) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:04:001:0780, рішення Нерубайської сільської ради від 14.07.2015 року № 958-VІ про затвердження землеустрою, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підтвердження реєстрації земельної ділянки на її ім`я.

Договір оренди землі від 25.05.2004 р., згідно якого орендодавець Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області в особі сільського голови Петренка І.Г. надав в платне користування земельну ділянку площею 6,0 га., яка знаходиться на території Нерубайської сільської ради орендару ТОВ «Термінал» в особі директора ОСОБА_5 . Договір було укладено строком на 49 років, із можливістю змін умов договору та припинення його дії (п.п. 32, 33, 34, 35 Договору).

Також надала суду Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,000 виданого ОСОБА_3 03.06.2008 р. на підставі рішення Нерубайської сільської ради від 28.03.2008 р. № 722/V та акт від 09.04.2008 року про встановлення в натурі меж даної земельної ділянки.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09.2011 року, згідно якого ОСОБА_1 успадкувала від ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2,000 га. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:001:0480, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.06.2008 р. серії ЯЖ № 302640.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09.2011 року, згідно якого ОСОБА_1 успадкувала від ОСОБА_6 земельну ділянку площею 2,000 га. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:001:0141, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 03.06.2008 р. серії ЯЖ № 302644.

Позивач вважає, що порушення її прав відбулось, оскільки відповідача набула соє право власності на земельні ділянки, які були в оренді, на підтвердження чого представник позивача надав рішення Нерубайської сільської ради від 28.07.2005 р. № 665/28-ІV.

Ознайомившись із наданим суду рішенням Нерубайської сілської ради від 28.07.2005 р. № 665/28-ІV, суд встановив, що сільська рада прийняла відмову ТОВ «Термінал» від оренди землі з подальше передачею цієї землі у власність учасників ТОВ «Термінал» для ведення особистого господарства, таким чином скориставшись можливістю припинення дії Договору оренди від 25.05.2004 р., що передбачено п.п. 32, 33, 34, 35 Договору.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За положеннями частини першої-другої статті 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Крім того позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ознайомившись з наданими суду письмовими доказами, суд встановив, що право власності позивачки виникло пізніше (2014 р.) ніж право власності відповідачки (2011 р.), таким чином встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 на час виникнення її майнових прав, жодним чином не впливало на ще не існуючи майнові права ОСОБА_2 , твердження ОСОБА_2 про те, що на час набуття прав власності відповідачем на сусідні із її земельною ділянкою землі, існував договір оренди на її земельні ділянки, тому право власності набуто з порушенням прав власності, то це спростовуються наданим до матеріалів справи рішенням Нерубайської сільської ради від 28.07.2005 р. № 665/28-IV, яка в судовому порядку не визнано недійсним, не скасовано.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду підтвердження того, що її права якимось чином з боку відповідачів порушенні, та визнає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Щодо строків позовної даності, які визначенні ст. 257 ЦПК України та складають три роки, суд не вбачає їх застосування, оскільки предмет позову відсутній.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 79-81, 89, 211, 259, 263, 265, 268, 353 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328 ЦК України, ст. 152, 153, 158 ЗК України, Конституції України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ), Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (адреса: 67661, Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, площа Партизан, 4, ) про визнання протиправним та скасування рішень Нерубайської сільської ради Одеської області від 28.03.2008 року № 722/V та від 28.03.2008 року №713/V та визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер: :04:001:0480 та на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер: :04:001:0141, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину від 20.09.2011 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.12.2021 року.

Суддя Буран В.М.