печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя: Матійчук Г.О.

секретар судового засідання: Пітей О.Д.,

справа № 757/55963/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА ОЗОН»

третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА ОЗОН», третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом проведення перебудови,

представник позивача: адвокат Іщенко І.П.

представник відповідача: адвокат Шилков В.О.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати останнього здійснити перебудову самочинно збудованого об`єкта, внаслідок проведення будівельних робіт на об`єкті нерухомості: «літ. А багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 » шляхом демонтажу опор (металевих колон), їх фундаментів та встановленого додаткового обладнання - чиллерів Daikin, EWAP140MBYNN та комунікацій до нього.

В обґрунтування позову зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_2 .

Поруч із його житлом, праворуч від вікон, розташоване приміщення «літ. А», власником якого є Закритий недиверсифікований венчурний пайовий інвестиційний фонд «Трейд», управління активами якого здійснює ТОВ «КУА ОЗОН».

Вказаним товариством розпочато будівельні роботи на об`єкті - «літ. А1» багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 та встановлено на земельній ділянці прибудинкової території будинку два кондиціонери - чиллери Daikin, EWAP140MBYNN, рівень шуму яких значно перевищує допустимі санітарні норми.

Вказує, що такі будівельні роботи проводяться відповідачем без відповідних дозвільних документів, з істотним порушенням будівельних норм та правил, з використанням земельної ділянки не відведеної для цієї мети. За всіма ознаками будівництво має статус самочинного.

За даними Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, отриманих за його запитом, містобудівні умови та обмеження для проектування спірного об`єкта будівництва не надавались. Тобто Департаментом не видавались та не реєструвались документи, що надавали б відповідачу право на виконання підготовчих/будівельних робіт щодо спірного об`єкта.

Зауважує на тому, що будівельні роботи значно погіршують його житлово-побутові і санітарно-епідемічні умови, порушують права на користування його власністю, оскільки встановлене відповідачем додаткове інженерне обладнання значно перевищує рівень допустимого шуму, яке в подальшому створюватиме ще більш несприятливі фактори, такі як шум і вібрація, тим самим порушуючи його право на тишу та відпочинок. Що в свою чергу негативно впливатиме на здоров`я його та інших мешканців будинку.

Посилаючись на наведені обставини просить позов задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року задоволено заяву позивача та вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу ТОВ «КУА ОЗОН» та будь-яким іншим особам за дорученням товариства, в тому числі й з тими, з якими у товариства наявні укладені правочини на проведення будівельних робіт, проводити будь-які будівельні роботи за адресою: нежитлове приміщення літ. А1 багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці :82:068:0010; заборони Департаменту з питань державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва та Державній архітектурно-будівельній інспекції України реєструвати повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, видавати дозволи на виконання будівельних робіт, видавати відповідні сертифікати, реєструвати декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо спірного об`єкта; заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації чи відчуження права власності на спірний об`єкт будівництва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2021 року здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне. Справу призначено в підготовче судове засідання.

11.05.2021 року від третьої особи надійшли пояснення по суті позову (а.с. 155-158 т. 1).

12.03.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 179-183 т. 1).

24.05.2021 року в канцелярії суду зареєстровано відповідь позивача на відзив (а.с. 1-4 т. 2).

Ухвалою від 24.05.2021 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 16.12.2020 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2021 року ухвалу суду першої інстанціїї від 24.05.2021 року скасовано ( Контрольне провадження. а.с. 97-103).

Ухвалою суду від 23.10.2021 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 16.12.2020 року в частині заборони Департаменту з питань державного архітектурно - будівельного контролю міста Києва та Державній архітектурно-будівельній інспекції України реєструвати повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, видавати дозволи на виконання будівельних робіт, видавати відповідні сертифікати, реєструвати декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо об`єкту: нежитлове приміщення літ. А1 багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці :82:068:0010; заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації чи відчуження права власності на об`єкт будівництва за вказаною адресою на земельній ділянці :82:068:0010».

В частині заборони товариству та будь-яким іншим особам за дорученням товариства, в тому числі й з тими, з якими у товариства наявні укладені правочини на проведення будівельних робіт, проводити будь-які будівельні роботи за спірною адресою, на земельній ділянці :82:068:0010» викладено в наступній редакції: «Заборонити ТОВ «КУА ОЗОН» (код за , Україна, 03150, місто Київ, вул. Горького, буд. 64/16 /вул. Федорова Івана, буд. 64/16) та будь-яким іншим особам за дорученням ТОВ «КУА ОЗОН», в тому числі й з тими, з якими у ТОВ «КУА ОЗОН» наявні укладені правочини на проведення будівельних робіт, проводити будівельні роботи щодо встановлення каркасу для чиллерів Daikin, EWAP140MBYNN на фасаді об`єкта за адресою: нежитлове приміщення літ. А1 багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ».

10.11.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував.

Третя особа не забезпечила явку свого представника в судове засідання. Проте, враховуючи наявність в матеріалах справи пояснень на позов з викладеною з них позицією цього учасника справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи.

Заслухавши представіників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

За приписами частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Розглядом справи встановлено, що позивач 21.11.2007 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 29 т. 1).

За твердженнями позивача, поряд з його квартирою, в нежитловому приміщенні «літ.А» (праворуч від його вікон) відповідачем розпочато будівельні роботи на об`єкті - «літ. А1» та встановлено на земельній ділянці прибудинкової території будинку два кондиціонери - чиллери, Daikin, EWAP140MBYNN, рівень шуму яких перевищує встановлені законом норми.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення «літ. А1» за вказаною адресою примикає до будинку АДРЕСА_1 і належить ЗН ВПІФ "ТРЕЙД" (попередня назва ТОВ «Драгон Есет Менеджмент») на праві власності з 21.09.2015 року (а.с. 214-216 т. 1). Управління активами вказаного товариства здійснює ТОВ "КУА ОЗОН" (т.1, а.с.30).

За ч.ч. 4, 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування).

Частинами 1, 2 ст. 34 цього Закону визначено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля». 2. Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Відповідно до наведеного Закону здійснення повноваження в сфері дозвільних та реєстраційних функцій, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням містобудівного законодавства під час виконання підготовчих та будівельних робіт, щодо об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованими на території м. Києва з 12.10.2016 року належать Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва ВО КМР (КМДА) (далі - Департамент).

В своїй діяльності Департамент керується: наведеним вище Законом, Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466, Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461.

Із матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2017 року ТОВ «КУА ОЗОН» подало до Департаменту повідомлення «про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів ...» (а.с. 159-163 т. 1).

У лютому 2018 року товариством до Департаменту подано декларацію «про готовність до експлуатації об`єкта...» (а.с. 164-170 т. 1).

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

За п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

За п. 17 цієї ж Постанови Пленуму позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. (ст. ст. 391, 396 ЦК України).

Статтею 103 Земельного кодексу України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

В розумінні ст.ст. 391, 396 ЦК та ст. 103 ЗК України позивач не є тією особою, права якої були порушені. Отже, в даному конкретному випадку предмет спору (в частині самочинності будівництва та відсутності відповідної документації) між сторонами відсутній.

Крім того, у позивача немає компетенції на подання позову, оскільки правом звернення до суду, наділені особи: 1). або права яких порушені (це має бути доведено самими особами), 2). або органи державної влади чи органи місцевого самоврядування.

Оскільки ОСОБА_1 не довів факт порушення своїх прав, а також не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, тобто повноважною особою на звернення до суду із позовними вимогами в частині незаконності (самочинності) будівництва на об`єкті - «літ. А1» за адресою: АДРЕСА_1 та невідповідності будівельної документації за цим об`єктом, нормам законодавства, він не є належним позивачем у даній справі (в означеній частині позовних вимог), що в свою чергу є підставою для відмови у позові.

Щодо твердження позивача про проведення будівництва на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_1 , чим порушуються його права, як співвласника будинку, суд зауважує на наступне.

Як вказувалось вище, відповідач є власником нежитлового приміщення «літ. А1» буд. АДРЕСА_1 , яке примикає до будинку, тобто є окремим самостійним об`єктом нерухомості.

В розумінні Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 N 76, прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Аналогічне за змістом визначення міститься й в Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а саме: прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

При чому межі прибудинкової території встановлюються окремо за кожним об`єктом, що і відображається у відповідному акті про право власності чи користування, тобто не є загальними.

Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що навколо будь-якої будівлі, будь то багатоквартирний будинок чи споруда, повинна бути документально закріплена певна земельна ділянка, для обслуговування цього об`єкта.

З огляду на те, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 та споруда «літ.А1» за тією ж адресою, є окремими будівлями, відповідно кожна з них має свою прибудинкову територію.

Отже твердження позивача, про порушення його прав, як співвласника багатоквартирного будинку, неспроможне, оскільки прибудинкова територія на якій здійснюється будівництво, не належить до території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Зворотного позивачем не доведено. Відповідних актів на право власності чи користування земельною ділянкою, що призначена для обслуговування багатоквартирного будинку позивача, останнім не надано.

Що стосується вимог позивача в частині перевищення рівня шуму від кондиціонерів, суд зазначає наступне.

При пред`явленні позову, позивач посилається на висновок № ED-127-1-1664.20 будівельно-технічного експертного дослідження від 02.12.2020 року, в якому (поміж іншого) резюмується, що рівень шуму від чиллерів Daikin, EWAP140MBYNN, згідно технічних характеристик на сайті виробника, становить 96 ДБА (на одну одиницю), що перевищує постійний та максимальний рівень шуму допустимий для житлових територій.

На противагу висновку № ED-127-1-1664.20 відповідачем до суду подано рецензію на нього (а.с. 190-213 т. 1), якою встановлено відхилення і порушення при складанні висновку, що в свою чергу потягло за собою невірно складені відповіді, в т.ч. не по суті питань. Зокрема по питанню: «чи відповідає розміщення чиллерів ... на об`єкті ... діючим нормам ДБН, СНиП» експерт надав відповідь щодо рівня звуку, а не фактичного їх розташування в межах об`єкта дослідження. При цьому експерт визначив невідповідність рівня шуму діючим нормам шляхом порівняння фактичних характеристик взятих з інтернет-сайту і нормативних показників допустимого рівня звуку. В той час, як таке порівняння виконується відповідно до вимог ДБН В. 1.1-31:2013 з метою одержання результатів, які використовується як вихідні дані на стадії розробки проектних рішень щодо заходів по захисту від шуму інженерного обладнання житлових і громадських будинків. Безпосередньо ж на об`єкті дослідження щодо фактичного рівня звуку виконується шляхом порівняння нормативних показників допустимого звуку та результатів замірів рівня звуку після проведення будівельних робіт з влаштування елементів захисту від шуму.

Ч. 3 ст. 72 ЦПК України передбачено, що експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

За ч.ч. 3, 1, 7 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи ... . Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Дослідивши надані сторонами суду докази та аргументи, суд дійшов висновку, що дослідження в частині вимірювання шуму по конкретному обладнанню - чиллерам Daikin, EWAP140MBYNN на об`єкті: «літ. А1», експертом не проводилось, а інформація, на яку він послався, отримана ним з сайту виробника цих кондиціонерів, і є загальною.

Більше того, таке дослідження рівня шуму експертом і не могло бути проведено з огляду на те, що вказані кондиціонери не працюють в постійному режимі (і зворотне сторонами не спростовано) і це крім всього опосередковано підтверджується представником позивача у клопотанні про призначення експертизи (а.с. 176 т. 1 останній абз.), де йдеться про необхідність «забезпечити живлення від електромереж, обладнання під час проведення дослідження»). Не працюючі кондиціонери не можуть створювати шум.

На цій підставі судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення комплексної будівельно-технічної експертизи.

При цьому суд не бере до уваги поданий представником відповідача, як доказ, протокол №132к/21 «проведення вимірювань рівнів звуку обладнання ...» від 27.10.2021 року, як такий, що подано з пропуском строку для подання доказів. На підставі ст. ст. 120-126 ЦПК України.

За таких обставин в цій частині позову вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, а відтак і права позивача не є порушеними.

В той же час, посилання позивача на ймовірність порушення його прав у майбутньому, в зв`язку з роботою обладнання - чиллерів, не може бути предметом даного розгляду, оскільки захисту підлягає тільки порушене право і воно не може бути захищене на майбутнє.

Суд, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позову, а тому відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 ст. 158 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 376, 391 ЦК України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»; ст.ст. 2, 4, 13, 19, 72, 76-81, 102, 141, 158, 263-265, 352, 354-355ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА ОЗОН», третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом проведення перебудови - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА ОЗОН» адреса: вул. І.Федорова, 64/16, м. Київ, 03150, .

Третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, адреса: вул. Хрещатик, 32 А, м. Київ, 01044, .

Повний текст рішення складено 24.12.2021 року.

Суддя: Г.О. Матійчук