ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1539/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/757/21 Категорія: 311000000 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Сільськогосподарське приватне підприємство «РВД-АГРО»

особа, яка подає апеляційну скаргу - Сільськогосподарське приватне підприємство «РВД-АГРО»

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «РВД-АГРО» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.06.2021 року, постановленого під головуванням судді Суходольського О.М. в Черкаському районному суді Черкаської області 10.06.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «РВД-АГРО» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

15.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «РВД-АГРО» (далі по тексту СГПП «РВД-АГРО») про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати у сумі 57097,03 грн.

Позивач ОСОБА_1 обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що 23.03.2015 року наказом по підприємству № 27-к ОСОБА_1 було прийнято на роботу до СПП «РВД - АГРО» на посаду водія автотранспортних засобів. В подальшому, наказом № 164/1 від 26.12.2016 року його переведено на посаду механіка, а з 27.02.2020 року наказом № 32-к позивача переведено на посаду головного інженера.

03.03.2021 року наказом № 27-к ОСОБА_1 звільнений з роботи із займаної посади у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вказує, що при звільненні йому не було виплачено заробітну за плату за чотири попередні місяці роботи, та всі належні йому платежі, але довідку про заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 видавати в усному порядку на підприємстві відмовились.

ОСОБА_1 зазначає в позові, що станом на дату звернення до суду із позовом, заборгованість по заробітній платі складає: грудень 2020 року - 13105,30 грн., січень 2021 року - 8701,47 грн., лютий 2021 року - 21040,80 грн., березень 2021року - 14249,46 грн., а всього 57097,03грн., без врахування компенсації днів невикористаної відпустки за 31 день.

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 57097,03 грн. та судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Сільськогосподарського приватного підприємства «РВД-АГРО» (, юридична адреса: м. Харків, пров. Іванівський, 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у загальному розмірі 49597 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) гривень 03 (три) копійки.

Допущено рішення суду до негайного виконання в межах стягнення заробітної плати за 1 місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Сільськогосподарського приватного підприємства «РВД-АГРО» (, юридична адреса: м. Харків, пров. Іванівський, 5) на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Сільськогосподарське приватне підприємство «РВД-Агро», в особі директора Мандрика А.І. оскаржує рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що відповідач вважає, що оскаржуване рішення суду від 10.06.2021 року прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи і невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивується тим, що ЦПК України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд має право розстрочить виконання рішення, ухвали , постанови.

В апеляційній скарзі вказується, що, враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства, його заборгованість перед працівниками і контрагентами, наявну загрозу банкрутства, відсутність вини відповідача у виникненні боргу, визнання основного боргу та його поступового погашення, підприємство просить виконання рішення суду в частині погашення заборгованості перед позивачем розстрочити помісячно в трьох рівних частинах.

У зв`язку з вищевикладеним, директор СП «РВД-АГРО» А.І. Мандрик просить апеляційний суд скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.06.2021 року по справі № 707/757/21 в частині відмови у розстрочені виконання рішення суду та ухвалити нове рішення, яким розстрочити виконання рішення суду на три місяці в рівних частинах.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу відповідача не надходив від позивача ОСОБА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог належними доказами, а тому прийшов до висновку про стягнення з відповідача у межах суми стягнення заборгованості згідно довідки, наданої відповідачем СГПП «РВД-АГРО» від 11.05.2021 року № 128 у розмірі 49597,03 грн., задовольнивши вимоги частково.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не дотримався норм закону, а згідно довідки № 128 від 11.05.2021 року, виданої СПП «РВД-АГРО», заборгованість підприємства перед позивачем ОСОБА_1 станом на 11.05.2021 року становить 49597,03 грн. з них заробітної плати в сумі 36846,52 грн. та компенсації за невикористану відпустку 12750,51 грн.

Відмовляючи позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а тому вказані витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні клопотання СПП «РВД-АГРО» про розстрочення виконання рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість даного клопотання та не вбачав підстав для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду про стягнення заробітної плати на користь ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно наказу СГПП «РВД-АГРО» № 27-К від 23.03.2015 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу до СГПП «РВД-АГРО» на посаду водія автотранспортних засобів (а. с. 6).

Відповідно даних трудової книжки ОСОБА_1 наказом № 164/1 від 26.12.2016 року переведений на посаду механіка, а з 27.02.2020 року наказом № 32-к ОСОБА_1 переведений на посаду головного інженера.

Наказом № 27- к ОСОБА_1 звільнений з роботи із займаної посади з 02.03.2021 року у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 7).

Згідно довідки № 128 від 11.05.2021 року, виданої СГПП «РВД-АГРО», заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 станом на 11.05.2021 року становить 49597, 03 грн., з них заробітна плата у сумі 36846,52грн та компенсація за невикористану відпустку - 12750,51грн. (а. с. 30).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечується факт заборгованості перед позивачем ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги скаржника - відповідача СПП «РВД-Агро» зводяться лише до вирішення питання розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду в частині погашення заборгованості перед позивачем помісячно в рівних частинах, що також вказувалося відповідачем у відзиві під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, який відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, а відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов?язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та наданих позивачем доказів, відповідачем не дотримано вище вказаної норми закону та згідно довідки № 128 від 11.05.2021 року, виданої СПП «РВД-АГРО», заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 станом на 11.05.2021 року становить 49597,03 грн., з них заробітна плата у сумі 36846,52 грн. та компенсація за невикористану відпустку - 12750,51 грн.

Враховуючи вище викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача СПП «РВД-Агро» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості по виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у загальному розмірі 49597 грн. 03 коп., задовольнивши частково позовні вимоги.

Щодо доводів відповідача СПП «РВД-АГРО» про розстрочення виконання рішення про стягнення невиплаченої заробітної плати, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем в суді першої інстанції заявлялось клопотання про розстрочення виконання рішення суду помісячно на три місяці, але районний суд відмовив відповідачу у задоволенні вказаного клопотання.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначається в рішенні.

Вказані статті знаходяться в розділі ІІІ ЦПК України «Позовне провадження», глава 9 «Судові рішення», а отже, виходячи з аналізу наведених положень закону, вирішення питань про відстрочення або розстрочення виконання рішень допускається на стадії ухвалення судового рішення, тому відповідач не обмежений в праві подати відповідну заяву.

Отже, вказані норми чітко вказують на те, що питання відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, може бути вирішено вже на стадії ухвалення рішення.

Крім того, наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення у справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, зокрема, у справі "Жовнер проти України", заява № 56848/00, рішення від 29.06.2004 року, вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов?язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо розстрочення рішення суду, скаржник зазначає, що має тяжкий фінансовий стан, та заборгованість перед працівниками і контрагентами, наявну загрозу банкрутства, відсутність вини відповідача у виникненні боргу, визнання основного боргу та його поступового погашення.

Колегія суддів апеляційного суду, вважає за важливе вказати, що збитковість діяльності підприємства, наявність у нього заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем, як самостійним суб?єктом господарювання, а тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення за такими доводами відповідача.

У зв?язку із наведеним слід зазначити, що питання розстрочення або відстрочення постанови (рішення) суду, знаходяться в площині процесуального права.

Разом з тим, підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), залежать від предмету спору, у межах спірних правовідносин від правової природи боргу.

З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що наведені скаржником обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов?язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається СПП «РВД-АГРО», лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв?язку з цим.

Враховуючи вище викладені обставини, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного висновку про відмову у розстроченні виконання рішення, вважаючи клопотання не обґрунтованим, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому доводи скаржника не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, досліджені судом докази та норми матеріального права, що регулюють вказані правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду в частині відмови у розстроченні виконання рішення суду та прийняття нового судового рішення, яким відстрочити виконання рішення суду на три місяці в рівних частинах не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, оскільки рішення суду залишено без змін, то судові витрати не підлягають перерозподілу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства «РВД-АГРО» - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.06.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «РВД-АГРО» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 27.09. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко