Справа № 236/1541/21
Провадження № 2/236/688/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

з секретарем судового засідання Теліусом С.С.,

за участі:

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представників третьої особи - 1

(органу опіки та піклування) Голєва С.І., Межерицької М.О.,

представниці третьої особи -2 Барабан В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман Донецької області цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, котрі не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, про вселення в житлове приміщення,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення.

Позивачка зазначає, що з 17.04.2001 по 30.07.2019 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від шлюбних відносин у позивачки народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всі члени родини позивачки були зареєстровані та проживали в буднику за адресою: АДРЕСА_1 . За твердженнями ОСОБА_1 , вона разом із колишнім чоловіком утримувала будинок спільним коштом, робила в ньому ремонт, сплачувала за спожиті житлово-комунальні послуги, зберігала в житлі особисті речі та речі дітей.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка вважає, що вона як особа, котра на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем, прийняла спадщину, оскільки не заявила про свою відмову від неї (за правилами ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу (ЦК) України). ОСОБА_1 зазначає, що вона таким чином набула права на майно, яке перебуває в будинку, на частину будівлі, добудовану до існуючої житлової площі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В березні 2021 року мати померлого чоловіка позивачки - ОСОБА_2 у спірному житловому будинку замінила замки вхідних дверей і позбавила ОСОБА_1 та її дітей доступу до належного їм майна, почала перешкоджати позивачці та її дітям проживати в згаданому будинку. Відповідачка неодноразово в ультимативній формі вимагала, щоб ОСОБА_1 разом з дітьми припинили свою реєстрацію в житловому будинку та виїхали звідти, відповідачка має намір продати спірний будинок. З приводу таких дій ОСОБА_2 позивачка зверталась до територіального органу Національної поліції, відомості про можливу подію кримінального правопорушення (самоправство) були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування на теперішній час не завершено.

Позивачка змушена звернутись за захистом своїх прав до суду і просить вселити в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , її саму та її дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Під час судового розгляду цивільної справи позивачка ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивачка додатково пояснила, що з квітня 2019 року вона фактично не проживала в спірному будинку (хоча і вона, і її діти залишаються зареєстрованими там), її покійний чоловік ОСОБА_3 погано до неї ставився, влаштовував сварки, вчиняв домашнє насильство, погрожував позивачці та дітям; з вересня 2020 року ОСОБА_1 мешкає разом з новим чоловіком - ОСОБА_7 (в будинку за адресою: АДРЕСА_2 ), має малолітню доньку ОСОБА_8 від цього чоловіка, шлюб вони з ОСОБА_3 не реєстрували, ОСОБА_10 значно краще ставиться до неї та дітей, ніж покійний ОСОБА_3 , якщо суд вирішить справу про вселення позивачки з дітьми до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вони з новим чоловіком зможуть знайти спільну мову та узгодити, де саме буде мешкати їхня донька ОСОБА_8 . Позивачка повідомила, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті чоловіка вона не зверталась до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини, у ОСОБА_3 ще є молодший брат, котрий на теперішній час мешкає в Росії, він також не звертався із заявою щодо прийняття спадщини, всю спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його мати - ОСОБА_2 ..

Відповідачка ОСОБА_2 надала до суду відзив на позов, заперечувала проти задоволення вимог позивачки, вважала їх необґрунтованими та безпідставними.

Під час судового розгляду справи відповідачка пояснила, що в 1996 році вона та її покійний чоловік ОСОБА_11 (батько ОСОБА_3 ) отримали земельну ділянку для будівництва житлового будинку, розміщену за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок на цій ділянці відповідачка та ОСОБА_11 будували за власні кошти, натомість їхній син ОСОБА_3 відбував кримінальне покарання у місцях позбавлення волі з 1995 р. по 1999 р., з 2000 р. по 2002 р., власних коштів не мав і у будівництво житла не вкладав. ОСОБА_3 в 2002 році після відбування позбавлення волі одружився з ОСОБА_12 (позивачкою), яка після реєстрації шлюбу взяла прізвище ОСОБА_13 ., син з дружиною виявили бажання мешкати в недобудованій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_11 помер у 2003 році, після завершення будівництва літньої кухні 06.05.2005 відповідачка оформила на своє ім`я право власності (право на спадщину).

Рішенням виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області від 22.11.2004 № 459 літню кухню, побудовану на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , визнано житловим будинком. У 2006 році відповідачка вийшла заміж вдруге та після реєстрації повторного шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_13 на ОСОБА_14 .

Рішенням виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області від 20.08.2008 № 300 ОСОБА_2 було надано дозвіл на капітальний ремонт спірного житлового будинку (добудовані до будинку невеликі приміщення). Син відповідачки ОСОБА_3 ніде не працював, через нещасний випадок мав встановлену інвалідність ІІІ групи, отримував пенсію; невістка відповідачки ОСОБА_1 не мала постійних джерел доходів, отримувала соціальну допомогу малозабезпеченій родині. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не вкладали власних коштів у спірний житловий будинок. ОСОБА_3 не отримував свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_11 , таке свідоцтво отримала лише відповідачка. На час смерті ОСОБА_3 він не мав на праві власності жодних об`єктів нерухомого майна, а відтак, позивачка не могла успадкувати після смерті ОСОБА_3 ні цілого житлового будинку, ні відповідної частини. За твердженнями відповідачки, ще за життя ОСОБА_17 позивачка фактично припинила з ним шлюбні стосунки, з власної волі покинула місце проживання (спірний житловий будинок) і почала жити однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншим чоловіком - ОСОБА_7 , від якого народила дитину, позивачка з дітьми і дотепер мешкають в будинку її нового чоловіка, розташованому по АДРЕСА_2 .

Відповідачка зауважила, що після смерті сина вона пропонувала ОСОБА_1 разом з дітьми повернутись жити в будинок, вона відмовилась і вирішила жити в будинку нового чоловіка по АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 впродовж певного часу виїздила до Росії, до молодшого сина, а спірний будинок здавала наймачам, щомісячну плату в розмірі 800 грн. відповідачка та позивачка ділили між собою порівну. Будинок після смерті ОСОБА_3 перебував у занедбаному стані, відповідачка змінила замки на вхідних дверях лише з метою забезпечити схоронність майна, а не з метою перешкодити позивачці та її дітям відвідувати спірний будинок.

ОСОБА_2 вважає спірний будинок своє власністю, має намір продати його та виїхати на постійне проживання до молодшого сина, в Росію, зауважує, що певні дії позивачки заважають їй користуватись та розпоряджатись власністю. На думку відповідачки, ОСОБА_1 не приймала спадщини після смерті ОСОБА_3 , не має права користуватись вказаним житловим будинком.

Представник органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області (третьої особи) Голєв С.І. під час розгляду справи пояснив, що ОСОБА_1 зверталася до відповідних посадових осіб служби у справах дітей 31.03.2021, повідомляла в своїй заяві, що її з дітьми вигнали з будинку колишнього чоловіка; заявниці було роз`яснено, що в цій ситуації існує спір про право цивільне, рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду, оскільки служба в справах дітей не має повноважень вирішувати спори щодо вселення в житло чи виселення з житла. Представниця третьої особи ОСОБА_18 за дорученням суду надала висновок органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області від 09.09.2021 № 31, згідно з яким рішення у спорі між позивачкою та відповідачкою має бути ухвалене з урахуванням принципів розумності, добросовісності та справедливості, з урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Представниця Головного управління Національної поліції у Донецькій області (третьої особи) Барабан В.В. під час розгляду справи пояснила, що позивачка зверталася з відповідною заявою до правоохоронних органів, на підставі заяви ОСОБА_1 відомості про можливу подію кримінального правопорушення (самоправство) були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування на теперішній час не завершено. В подальшому представниця третьої особи просила продовжувати розгляд справи без її участі відповідно до положень ст. 223 ЦПК України (заява від 04.08.2021 № 1700/23-2021).

Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , з`ясувавши думку з приводу заявлених позовних вимог представників органу опіки та піклування Лиманської міської ради, ГУ НП у Донецькій області, допитавши свідків, заявлених сторонами, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянкою України, з 27.07.2005 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

Позивачка 17.04.2001 уклала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_19 на ОСОБА_13 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , видане 17.04.2001 Відділом РАЦС Кіровського міського управління юстиції Донецької області).

Від шлюбних відносин з ОСОБА_3 у позивачки народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Лиман Донецької області у віці 43 років (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Лиманським МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у позивачки народилась малолітня донька ОСОБА_20 , батьком цієї житини є ОСОБА_21 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 09.07.2020 Лиманським МВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)).

Згідно з актом, складеним органом місцевого самоврядування в присутності сусідів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 (без зазначення дати складання), позивачка ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але за цією адресою фактично не проживають, мешкають за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з домовою книгою в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Згідно з довідкою від 22.04.2021 № 1228, виданою виконкомом Лиманської міської ради Донецької області, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_6 ..

Такі ж відомості про реєстрацію усіх вказаних осіб в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зазначені у довідці виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 13.11.2020 № 3467.

За твердженнями позивачки, ОСОБА_2 неодноразово в ультимативній формі вимагала, щоб ОСОБА_1 разом з дітьми припинили свою реєстрацію в житловому будинку та виїхали звідти, відповідачка має намір продати спірний будинок. З приводу таких дій ОСОБА_2 позивачка зверталась до Служби у справах дітей Лиманської міської ради, до територіального органу Національної поліції.

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є громадянкою України, з 26.02.1979 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, отримує пенсію за віком.

Зі змісту письмових доказів, наданих відповідачкою, вбачається, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим 05.11.1996 Краснолиманською міською радою Донецької області, ОСОБА_24 у спільну власність разом із ОСОБА_11 була передана ділянка площею 0,15 г, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, для ведення підсобного господарства.

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 , виданим 21.04.2005 виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради Донецької області, право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване на ім`я ОСОБА_11 (1/2 частина об`єкта нерухомості) та на ім`я ОСОБА_24 (1/2 частина об`єкта нерухомості).

ОСОБА_11 був чоловіком відповідачки та батьком покійного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідачка була матір`ю покійного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ця обставина визнається і не заперечується обома сторонами справи.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Красний Лиман Донецької області (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 , видане 28.01.2003 Відділом РАГС Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області).

Після смерті чоловіка відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.05.2005 державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., № за реєстром 1698; спадкове майно становили приватизована земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 1000 кв. м, приватизована земельна ділянка для ведення підсобного господарства площею 500 кв. м., Ѕ частина житлового будинку (з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на набуту у спадщину після смерті ОСОБА_11 Ѕ частину житлового будинку було зареєстровано на ім`я ОСОБА_24 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.05.2005 № 7327357, сформований КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ).

Рішенням Виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області від 22.12.2004 № 459 за заявою ОСОБА_24 було визнано будівлю літньої кухні, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , житловим будинком, оскільки вказана споруда відповідала будівельно-архітектурним, протипожежним та санітарним вимогам для житлових будинків. Головним архітектором Краснолиманського району Дюриц А.Ф. надано ОСОБА_24 дозвіл від 22.12.2005 на оформлення документів на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Головним архітектором Краснолиманського району Дюриц А.Ф. надано ОСОБА_24 дозвіл від 29.08.2008 № 61 на капітальний ремонт житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (з внутрішнім переплануванням будинку та прибудовою жилої кімнати і підсобного приміщення); інженером - архітектором Литвин З.Ф. складено акт обстеження вказаного житлового будинку від 29.08.2008 з висновком щодо можливості здійснити прибудову жилої кімнати та підсобного приміщення.

Після смерті чоловіка відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 127537, виданий 19.08.2005 Краснолиманською міською радою Донецької області, та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 127536, виданий 19.08.2005 Краснолиманською міською радою Донецької області; згідно з цими документами право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, й на земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані на ім`я ОСОБА_24 .

ОСОБА_24 11.04.2006 уклала шлюб з ОСОБА_25 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_13 на ОСОБА_14 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 , видане 11.04.2006 Відділом РАЦС Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області).

Згідно з актом, складеним 16.11.2020 органом місцевого самоврядування в присутності сусідів ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , позивачка ОСОБА_1 та її діти за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживають з квітня 2019 року, особистих речей в будинку не мають, будинок з 2005 року належить на праві власності ОСОБА_2 ,1957 р. н..

Відповідачкою 26.11.2020 здійснено технічну інвентаризацію будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (договір від 23.11.2020 № 882/кл, укладений між ОСОБА_2 та КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ), виготовлено технічний паспорт на житловий будинок. Інформація щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (житловий будинок літ. «А», сараї літ. «Б» «В», вбиральня літ. «Г», душ літ. «Е», огорожа № 1, колонка № 2) на ім`я ОСОБА_2 внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг з Реєстру від 27.01.2021 № 241984782).

Крім того, за клопотаннями позивачки та відповідачки, суд здійснив допит свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_29 повідомила, що з ОСОБА_1 перебуває у дружніх відносинах з 2005 року, також за життя знала особисто покійного чоловіка позивачки ОСОБА_17 ; ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом з дітьми жили в будинку по АДРЕСА_1 , цей будинок «виділили» ОСОБА_3 його батьки, там спочатку була лише одна кімната, в подальшому будинок було добудовано; між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 часто відбувались конфлікти, з 2019 року ОСОБА_1 мешкає в будинку свого нового чоловіка ОСОБА_30 , у них там «нормальні» умови проживання.

Свідок ОСОБА_21 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 він на теперішній час перебуває у фактичних шлюбних відносинах, вони мають спільну малолітню доньку, також виховують двох інших дітей ОСОБА_1 ; раніше ОСОБА_1 була в шлюбі з покійним ОСОБА_3 (вона припинила шлюбні відносини з ОСОБА_3 , пішла від чоловіка в травні 2019 року, а ОСОБА_3 помер влітку 2019 року); ОСОБА_1 спочатку винаймала житло у свідка, потім між ними склалися особисті стосунки, вони почали жити разом однією родиною з літа 2019 року.

Свідок ОСОБА_26 під час допиту в суді надав показання, згідно з якими ОСОБА_1 мешкала разом зі своїм покійним чоловіком ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_1 , припинила шлюбні відносини з ОСОБА_3 , пішла від чоловіка за 2 чи 3 місяці до його смерті ( ОСОБА_3 помер влітку 2019 року); з того часу ОСОБА_1 не поверталась до спірного будинку, принаймні свідок її там не бачив; після смерті ОСОБА_3 будинок був у занедбаному стані, була відімкнена електроенергія, чия в цьому вина - свідкові не відомо; кому належав будинок до смерті ОСОБА_3 - свідок не знає, документів на житловий будинок він ніколи не бачив, знає, що будівництво на земельній ділянці у 1996 році розпочинав «дядько ОСОБА_32 », батько ОСОБА_17 , саме йому та його дружині міська рада виділяла для будівництва земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_33 пояснила, що вона мешкає в будинку по АДРЕСА_4 , добре знає свого сусіда ОСОБА_30 (мешкає по АДРЕСА_2 ), з квітня 2019 року ОСОБА_3 «привів додому нову дівчину», це була ОСОБА_34 , з того часу вони стали жити разом однією сім`єю; колишній чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_3 жив один в будинку на АДРЕСА_1 , хворів, будинок був у занедбаному стані, мати ОСОБА_17 - ОСОБА_2 жила на той час в Росії, допомагала сину грошима, придбавала дрова для опалювання житла, ОСОБА_3 помер Влітку 2019 року, мати організовувала його поховання, сплатила накопичені покійним борги за житлово-комунальні послуги.

Відповідачкою на стадії підготовчого провадження було заявлено клопотання щодо виклику до суду як свідка ОСОБА_36 ; свідок за викликом до суду не прибула, про наявність поважних причин для цього суд не повідомила; відповідачка відмовилась від допиту заявленого нею свідка, позивачка не наполягала на допиті свідка ОСОБА_36 .. Відтак, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, притаманні цивільному судочинству в Україні (ст. 12,13 ЦПК України), судом була прийнята відмова відповідачки від допиту згаданого особи як свідка.

Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу (ЦК) України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи (ч.1 ст. 325 ЦК України).

Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (ч.1 ст. 374 ЦК України).

Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Під час розгляду цивільної справи відповідачкою ОСОБА_2 доведено, що з 05.11.1996 право власності на земельну ділянку, на котрій було в подальшому зведено спірний житловий будинок, належало в рівних частинах саме їй та її покійному чоловікові ОСОБА_11 ; відтак, саме цим особам в рівних частинах належало право власності на спірний житловий будинок та господарські будівлі, зведені на цій земельній ділянці.

Після смерті чоловіка відповідачки ОСОБА_2 набула спадкових прав на Ѕ частину відповідних земельних ділянок та на Ѕ відповідних земельних ділянок та житлового будинку і таким чином стала одноосібно власницею садиби та землі в цілому. Її син ОСОБА_3 (покійний чоловік позивачки) не приймав спадщини після смерті свого батька ОСОБА_11 .. Відповідні майнові права відповідачки на землю зареєстровані 19.08.2005, права на будинок - зареєстровані 24.05.2005. Отже, саме ОСОБА_2 з того часу є власницею житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, розташованих на приватизованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Реєстрація в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивачки та її дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не є сама по собі тією обставиною, що підтверджує наявність у вказаних осіб права власності на цей об`єкт нерухомого майна, а є лише підтвердженням наявності у згаданих осіб зареєстрованого місця проживання в Україні.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України).

ОСОБА_37 є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями (ч.1 ст. 381 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу (СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як встановлено судом під час розгляду цивільної справи, ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі з 17.04.2001, з квітня 2019 року припинила фактично шлюбні відносини з чоловіком (що підтверджено показаннями свідків), разом з дітьми почала мешкати в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Чоловік позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з цим припинилась його цивільна право - та дієздатність (ч.4 ст. 25 ЦК України). ОСОБА_1 та її діти не проживають спільно з ОСОБА_2 , не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків; ОСОБА_1 та її діти мешкають в родині іншого чоловіка ОСОБА_21 (що підтверджено актами органу місцевого самоврядування та показаннями свідків). Отже, загадані особи, котрі були спорідненими з відповідачкою на підставі шлюбу, на теперішній час не є членами сім`ї ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 до певного часу як власник житла надавала право користування ним ОСОБА_1 та дітям позивачки, визначивши житлове приміщення, яке вони мали право займати. На теперішній час домовленість між відповідачкою (власницею житла) та позивачкою щодо продовження користування житловим приміщенням, належним ОСОБА_2 , відсутня.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Хоча позивачка вважає, що вона як особа, котра на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем, прийняла спадщину, оскільки не заявила про свою відмову від неї, суд не сприймає ці твердження ОСОБА_1 як правову підставу для наявності у неї права власності на відповідну частину житла. Адже дослідженими в судовому засіданні актами органу місцевого самоврядування та показаннями свідків доведено, що ОСОБА_1 та її діти з квітня 2019 року (а відповідно - і на день смерті колишнього чоловіка позивачки 30.07.2019) не мешкали постійно з ОСОБА_3 .. До того ж, ОСОБА_3 за життя (на момент смерті) не належали майнові права на житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , тому він не міг передавати певні майнові права у спадок своїй дружині та дітям, а останні не могли приймати у спадок ті права, що не належали спадкодавцеві.

Отже, суд не вбачає правових підстав, ґрунтованих на законі або договорі, котрі б зумовлювали необхідність вселення позивачки та її дітей в житлове приміщення, належне на праві власності відповідачці, без згоди відповідачки, для якої згадані особи перестали бути членами сім`ї. Позивачка з дітьми фактично мешкає в іншому житловому приміщенні, належному її новому чоловікові, в будинку наявні цілком задовільні умови для проживання самої позивачки та її дітей, що підтвердили свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_29 ), відтак, право позивачки та її дітей на житло не є порушеним.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, водночас суд роз`яснює ОСОБА_1 її право звернутись до суду з позовом до власниці майна (житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 про відшкодування витрат, здійснених позивачкою за власний рахунок для поліпшення вказаного об`єкта нерухомого майна, про наявність яких позивачка стверджувала впродовж розгляду справи, але вид та розмір яких позивачкою не було доведено належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивачкою ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (за подання позову) та 454,00 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) (квитанції ТВБВ № 10004/0149 від 22.04.2021 № 85, № 86).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на відмову суду в задоволенні позову, судові витрати в справі віднести на рахунок позивачки ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. 2,3,7,14,15 Сімейного кодексу України, ст. 316, 317,319,321, 325,373,379, 380,381,383,405 Цивільного кодексу України, ст. 3,4,5,10, 12,13,19, 133,141,258,259,264,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право звернутись до суду з позовом до власниці майна (житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 про відшкодування витрат, здійснених позивачкою за власний рахунок для поліпшення вказаного об`єкта нерухомого майна.

Судові витрати в справі віднести на рахунок позивачки ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 22.09.2021.

Суддя -