ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6376/21 Справа № 182/3335/20 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-ОСОБА_2

третя особа Нікопольська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О.у місті Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольська міська рада, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

В 1996 році її свекрусі ОСОБА_3 був виданий ордер на квартиру АДРЕСА_1 на родину з п`яти чоловік, а саме: на неї, її свекруху ОСОБА_3 , її чоловіка ОСОБА_2 , її сина ОСОБА_4 та її доньку ОСОБА_5 .

В останній час між нею та відповідачем склались неприязні стосунки, а 15.06.2019 року шлюб. укладений між нею та ОСОБА_2 було розірвано та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

31.10.2019 року між КП «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради та ОСОБА_2 як головним квартиронаймачем був укладений договір найму житла.

У вересні 2019 року вона виїхала до Російської Федерації провідати свою доньку та 17 лютого 2020 року вона повернулася з території Російської Федерації до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 .

Після повернення додому, дізналась, що її колишній чоловік ОСОБА_2 викинув її особисті речі з квартири, до житла її не пускає, ключів від квартири не надає, чим створює перешкоди у користуванні житлом.

Крім того, на її спроби добровільно вирішити спірну ситуацію щодо її проживання в квартирі, відповідач їй погрожує, ображає та вчиняє сварки. З приводу неправомірних дій відповідача вона зверталась до Нікопольського відділу поліції та ГУНП та Нікопольської міжрайонної прокуратури, однак, це не принесло позитивного результату. На її неодноразові звернення їй було рекомендовано звернутися до суду та роз`яснено, що органи національної поліції не можуть вселити її у спірну квартиру через те, що примусове вселення осіб не входить до їх компетенції.

З цього часу вона не має можливості користуватися виділеною їм квартирю та належним їй майном, що залишилось в квартирі. Іншого житла вона не має, вказаними діями відповідач порушує її право на житло, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Спірна квартира не приватизована і перебуває у комунальній власності.

Вирішити мирним шляхом спір не є можливим, оскільки відповідач не надає їй можливість користуватися квартирою, посилаючись на судове вирішення цього спору, в квартиру не впускає, ключі не надає, чим створює перешкоди у користуванні житлом.

Крім того, у спірній квартирі знаходиться її майно, яким вона також позбавлена можливості користуватися.

За таких обставин звернулась до суду і просила вселити її у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні нею квартирою.

Крім того, просила зобов`язати ОСОБА_2 надати їй ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольська міська рада, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задоволені в повному обсязі.

Вселено ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від квартири АДРЕСА_1 та не чинити перешкод в користуванні вказаною квартирою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений нею при поданні позову до суду.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його невідповідність вимогам чинного законодавства, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав, встановленими, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

При цьому, відповідач вважає недоведеними позивачем заявлені нею вимоги, вказуючи на те, що у спірній квартирі вони мешкали з 1996 року разом з його мамою та їхніми дітьми, однак в подальшому його мама через погані відносини з позивачем пересилилася до своєї знайомої, але не знялась з реєстраційного обліку.

Скаржник вказує, що після розірвання шлюбу позивач повідомила його про те, що вона не бажає мешкати на території України, а має намір поїхати до своєї доньки до Російської Федерації, у зв`язку з чим у вересні 2019 року позивач добровільно виселилась з квартири та вивезла усі належні їй речі, у неї залишився комплект ключів від квартири, замки на вхідних дверях він не змінював. Зазначив, що після добровільного виселення позивача з квартири, до житла вселилась його мама, де і проживає по теперішній час.

Відповідач наголошує на тому, що він надавав суду письмові докази на підтвердження намірів ОСОБА_1 залишити України назавжди, проте суд не згадав у рішенні ці обставини.

Вказує, що до відзиву на позов він долучив копію свідоцтва про постановлення на облік ОСОБА_1 в податковому органі Російської Федерації, копію листа РФ від 11.02.2020 за №9/4/279-вж/19 про отримання позивачем виду на проживання в РФ, копію заяви, написаною позивачем про видачу їй виду на проживання в іншій державі.

Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції перекрутив його пояснення, зазначає, що він ніколи не викидав речей позивача, оскільки вона їх сама забрала, збираючись до іншої держави.

Окрім того, скаржник вважає, що показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть бути доказом обґрунтованості позову, оскільки про обставини справи їм відомо зі слів позивача і очевидцями подій вони не були.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позову з підстав чисельних звернень позивача до поліції з приводу його перешкоджання їй у вселенні до спірного житла, оскільки підтверджень того факту, що його викликали до поліції для надання пояснень за зверненнями позивача, суду не надано.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, думку позивача ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в 1996 році колишній свекрусі позивача і матері відповідача ОСОБА_3 був виданий ордер на квартиру АДРЕСА_1 на родину з п`яти чоловік, а саме: на позивача ОСОБА_1 (зазначена в складі сім`ї як невістка першою), ОСОБА_3 (як отримувачу ордера), ОСОБА_2 (зазначений в ордері сином), ОСОБА_4 (зазначений в ордері онуком) та ОСОБА_5 (зазначена в ордері онукою) (а.с.7).

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої 24.02.2020 року ОСББ «Астер-Н», в спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 (уповн/наймач), ОСОБА_8 (мати), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_9 (донька) та ОСОБА_10 (онука) (а.с.8).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 24.02.2020 року, виданої ОСББ «Астер-Н», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.03.1996 року (а.с.9).

15.06.2019 року шлюб, укладений між сторонами по справі, було розірвано (а.с.10).

31.10.2019 року між КП «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради та ОСОБА_2 як головним квартиронаймачем був укладений договір найму житла (а.с.6). При чому, в даному договорі теж зазначено, що наймодавець (КП «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради в особі директора Романія Є.С.) надає наймачу (основному квартиронаймачу), яким є відповідач по справі ОСОБА_2 , та членам його родини: ОСОБА_8 матері ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_1 - дружині ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 - сину ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_9 доньці ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) (а.с.6).

18.09.2019 року позивач по справі виїхала до Російської Федерації провідати свою доньку (а.с.19).

17.02.2020 року позивач повернулася до м.Нікополя (а.с.20). Приїхавши додому за адресою: АДРЕСА_2 , дізналась, що відповідач по справі викинув її особисті речі з квартири. Після вимушеного виходу з квартири на незначний час, повернутись до свого жита не змогла, оскільки відповідач змінив замки і ключів від квартири позивачу по справі не надав, чим створив перешкоди в користуванні житлом. Намагання позивача вирішити спірну ситуацію щодо її проживання в квартирі мирно, наражалась лише на погрози, образи та сварки з боку відповідача.

З приводу неправомірних дій відповідача позивач зверталась до Нікопольського відділу поліції та ГУНП (а.с.11-14) та Нікопольської міжрайонної прокуратури (а.с.15), однак, це не принесло позитивного результату. З часу повернення в лютому 2020 року в м.Нікополь позивач не має можливості користуватися спірною квартирою та належним їй майном, що залишилось в квартирі. Іншого житла позивач не має, на теперішній час проживає у знайомих та друзів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, допиту свідків виходив з обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції і не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_2 , викладеними у скарзі, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до норм ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму укладається в письмовій формі з наймодавцем - житлово експлуатаційною організацією, і наймачем - громадянином.

За приписами ст.63 ЖК України предметом договору найму є окрема квартира або інше ізольоване житлове приміщення.

Відповідно до положень ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сімї наймача належать чоловік/дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Рішенням Конституційного Суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 03 червня 1999 року, справа №1-8/99, визначено, що Житловий кодекс Української PCP, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги.

Відповідно ст.78 ЖК України, члени сім`ї наймача мають право користуватися вказаною квартирою та реалізовувати своє право на житло, що прямо передбачено ст.47 Конституції України.

Згідно змісту ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

За приписами ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду надається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності, - відповідним підприємством (установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права і обов`язки, за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч.2 ст.64 ЖК УРСР).

Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК УРСР).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Відповідно до ст.106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Так, судом встановлено і не заперечується сторонами по справі, що у 1996 році колишній свекрусі позивача - ОСОБА_3 був виданий ордер на спірну квартиру на родину з п`яти чоловік, а саме: на неї, її свекруху ОСОБА_3 , її чоловіка ОСОБА_2 , її сина ОСОБА_4 та її доньку ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що до 15.06.2019 року позивач і відповідач перебували у шлюбі.

31.10.2019 року між КП «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради та відповідачем ОСОБА_2 як головним квартиронаймачем був укладений договір найму житла.

У вересні 2019 року позивач виїхала до Російської Федерації провідати свою доньку та 17 лютого 2020 року повернулася з території Російської Федерації до себе додому за адресою: АДРЕСА_2 , однак потрапити до житла не змогла, оскільки колишній чоловік ОСОБА_2 змінив замки на вхідних дверях та не пускає позивача до квартири, тобто створює останній перешкоди у користуванні житлом, у зв`язку з чим позивач неодноразово зверталася до поліції та прокуратури, однак потрапити до житла не змогла, тому змушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд першої інстанції допитав в судовому засіданні двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили суду, що позивач ОСОБА_1 з лютого 2020 року, коли повернулася від старшої доньки з Росії, не може потрапити до квартири в якій вона тривалий час проживала з колишнім чоловіком ОСОБА_2 , оскільки останній змінив замки на вхідних дверях квартири і не пускає колишню дружину до квартири, у зв`язку з чим, остання деякий час мешкала у свідка ОСОБА_7 , а пізніше стала мешкать у свідка ОСОБА_6 , де мешкає і по сьогоднішній день.

Судом встановлено, що позивач тривалий проміжок часу проживала в спірній квартирі, а саме, починаючи з 1996 року, з часу видачі її свекрусі ордеру на спірне житло, була вписана в ордер, як невістка, тобто член сім`ї наймача.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що іншого житла, окрім спірної квартири позивач не має, однак відповідач не пускає колишню дружину до квартири, змінив замки на вхідних дверях квартири, тобто чинить позивачу перешкоди у користуванні спірним житлом, що підтверджено, як показами, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , так і відповідями правоохоронних органів та прокуратури на звернення позивача щодо вчиненням ОСОБА_2 їй перешкод у користуванні житлом (а.с.11-15).

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним докази про наміри позивача виїхати за межі України на постійне місце проживання, колегія суддів відхиляє, оскільки у рішенні суд зазначив, що ці докази не відповідають вимогам чинного законодавства, в розумінні ст.ст.76-83 89 ЦПК України.

Окремо слід зазначити, що позивач, повернувшись з Росії у лютому 2020 року більше з України не виїжджала, що спростовує твердження відповідача про намір позивача виїхати на постійне місце проживання до іншої держави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки наданими позивачем доказами доведено факт вчинення відповідачем ОСОБА_2 їй перешкод у користуванні спірним житлом.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: