КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 824/131/21

Провадження № 22-ск/824/25/2021

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 за позовом Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») (Китайська Народна Республіка) до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (Україна) про стягнення 29 708,90 доларів США заборгованості за поставлений товар та відшкодування витрат по оплаті арбітражного збору, -

в с т а н о в и в :

12 червня 2021 року представник ПАТ «Укрнафта» - адвокат Сєров Є.І. звернувся до суду з заявою про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 за позовом Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») (Китайська Народна Республіка) до ПАТ «Укрнафта» (Україна) про стягнення заборгованості (т. 1 а.с. 1-37).

Заява обґрунтована тим, що 16 жовтня 2015 року ПАТ «Укрнафта» і ОСОБА_1 уклали контракт № 20/71 МТР, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалося поставити товар (обладнання), а ПАТ «Укрнафта» - його оплатити. Стаття 8 контракту містить арбітражну угоду, згідно з якою усі спори підлягають переданню на розгляд і остаточне вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

18 грудня 2015 року ОСОБА_1 виставило ПАТ «Укрнафта» рахунок № НОМЕР_1 за поставку товару за контрактом. 10 травня 2018 року ПАТ «Укрнафта», ТОВ «Компанія «Кежуйнафтогазтех Україна» (далі ТОВ «КНГТУ») та ОСОБА_1 уклали угоду № 01/01/11/556-ІН про заміну боржника (про переведення боргу) за контрактом, за яким усі зобов`язання перейшли до ТОВ «КНГТУ», у тому числі і щодо сплати 29 708, 90 доларів США. Отже, з 10 травня 2018 року ПАТ «Укрнафта» припинило мати статус боржника за контрактом, натомість такий статус набуло ТОВ «КНГТУ». Вважає стягнення безпідставним, оскільки у липні 2018 року саме позивач в особі представника ОСОБА_2 повідомив ПАТ «Укрнафта» про заміну кредитора - на страхову компанію «China Export and Credit Insurance Corporation», відповідно до акту суброгації №SCH00 від 12 жовтня 2016 року, за яким Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd відступила право вимоги виплати заборгованості за контрактами. Вказував, що ОСОБА_1 отримало страхове відшкодування від страховика China Export and Credit Insurance Corporation «Sinosure» за контрактами, укладеними з ПАТ «Укрнафта». Проте ні ОСОБА_1 , ні страховик не надали до арбітражного суду копій страхового поліса, а також інших первинних документів щодо акта суброгації від 12 жовтня 2016 року. Вважає, що з 12 жовтня 2016 року стороною контракту № 20/71 МТР від 16 жовтня 2015 року був страховик «China Export and Credit Insurance Corporation «Sinosure», тому, Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України не мав компетенції розглядати спір за позовом ОСОБА_1 , оскільки арбітражним застереженням, що міститься у контракті, передбачено, що до суду можуть бути передані спори між його сторонами.

Зазначав, що основна підстава для скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 полягає у тому, що після відступлення прав вимоги на користь страховика компанія Шаньдун Кежуй припинила бути стороною контракту і арбітражного застереження. Тобто рішення слід скасувати на підставі третього абзацу п. 1 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у зв`язку з тим, що рішення містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди. Крім того, оскаржуване рішення суперечить публічному порядку України, оскільки суперечить рішенню Господарського суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі № 910/12464/19, яким позовні вимоги ПАТ «Укрнафта» до ТОВ «КНГТУ» були задоволені частково. У зв`язку з цим рішення також підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (т. 1 а.с. 1-37).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року відкрито провадження у справі за заявою ПАТ «Укрнафта» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019. Запропоновано учасникам справи у строк до 10 серпня 2021 року подати можливі свої заперечення (пояснення) з приводу поданої заяви та докази, на яких такі заперечення (пояснення) ґрунтуються (т. 8 а.с. 111-112).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 серпня 2021 року призначено дану справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 вересня 2021 року о 09 год. 30 хв., проте розгляд справи був відкладений за клопотанням представника Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») - адвокат Цаль М.В. (т. 8 а.с. 120).

09 вересня 2021 року представник Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») - адвокат Цаль М.В. направила до суду письмові пояснення, датовані 06 вересня 2021 року, в яких зазначила, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам процесуального та матеріального права (т. 8 а.с. 125-132).

Представник ПАТ «Укрнафта» - адвокат Сєров Є.І. заперечував проти доводів представника Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») - адвоката Цаль М.В. і зазначив, що вказані письмові пояснення подані з пропуском строку, встановленого судом.

З огляду на положення ч. 2 ст. 126 ЦПК України, суд залишив без розгляду документи, подані представником Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») - адвокатом Цаль М.В. після закінчення процесуального строку (10 серпня 2021 року), визначеного ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року на підставі ч. 1 ст. 456 ЦПК України, оскільки доказів поважності причин пропуску такого строку до суду не надано (т. 8 а.с. 111-112, 125-132).

У судовому засіданні 27 вересня 2021 року представник ПАТ «Укрнафта» - адвокат Сєров Є.І. підтримав заяву і просив її задовольнити.

Представник Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») - адвокат Цаль М.В. заперечувала проти задоволення заяви ПАТ «Укрнафта», вважала рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 законним і обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ПАТ «Укрнафта» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2015 року між ПАТ «Укрнафта» (покупець) та Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») (продавець) було укладено контракт № 20/71 МТР, за умовами якого покупець купує, а продавець продає обладнання згідно зі специфікаціями. Загальна сума за контрактом становить 20 108,90 доларів США (т. 1 а.с. 161-166).

Згідно пп. 8.2. вищевказаного Контракту усі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути з контракту або у зв`язку з ним, будуть вирішуватися шляхом переговорів. У разі неможливості врегулювання їх дружнім шляхом, спори і розбіжності підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (т. 1 а.с. 165).

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Китайська Народна Республіка) 29 708,90 доларів США заборгованості по контракту і, крім того, 2 982,53 доларів США у відшкодування витрат по оплаті арбітражного збору, а всього 32 691,43 доларів США (т. 1 а.с. 65-122).

За положеннями частин 2 і 4 ст. 454 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оспорено в порядку, передбаченому цим розділом, якщо місце арбітражу знаходиться на території України.

Заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» «арбітраж» - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки № 1 і № 2 до цього Закону); «третейський суд» - одноособовий арбітр або колегія арбітрів.

Частиною 1 ст. 7 вказаного Закону визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

Частиною 1 ст. 34 зазначеного Закону передбачено, що оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування згідно з п. 2 та 3 цієї статті.

Відповідно до положень ст. 459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо: сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що: одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або суд визначить, що: відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Тлумачення ст. 459 ЦПК України свідчить, що тягар доведення наявності підстав для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування такого рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 761/45271/17 (провадження № 61-47547св18) зазначено, що рішення державного суду про скасування арбітражного рішення як результат розгляду справи про оспорювання цього рішення може бути винесено лише за наявності (доведеності) однієї з підстав, передбачених частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», частиною другою статті 459 ЦПК України. Отже, законодавство України, допускаючи оспорювання арбітражного рішення шляхом подання клопотання про його скасування, визначає вичерпний перелік підстав, за наявності однієї з яких арбітражне рішення може бути скасоване.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим законом ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачено у цьому Законі.

Доводи представника ПАТ «Укрнафта» про те, що у суду була відсутня компетенція щодо даного спору є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та ст. 4 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті України вказаний суд приймає до розгляду спори за наявності письмової угоди між сторонами про передачу йому на вирішення всіх або визначених спорів, які виникли або можуть виникнути між сторонами у зв`язку із будь-якими конкретними правовідносинами незалежно від того, мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в договорі або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається у письмовій формі. Угода вважається укладеною у письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, яка міститься у них, доступна для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу, факсу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, а також шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, у яких одна із сторін стверджує про наявність арбітражної угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання у договорі на документ, який містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що договір укладено у письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною договору.

Питання про компетенцію МКАС у конкретній справі вирішується складом Арбітражного суду, який розглядає спір, що закріплено в ст. 5 вказаного Регламенту. Така заява про відсутність у МКАС компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначенні арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що МКАС перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене у ході арбітражного розгляду. Склад Арбітражного суду може у будь-якому з цих випадків прийняти до розгляду заяву, зроблену пізніше, якщо визнає затримку виправданою.

Під час розгляду справи у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України ПАТ «Укрнафта» було оспорено компетенцію арбітражного суду з посиланням на те, що 12 жовтня 2016 року позивач більше не є стороною арбітражної угоди, яка міститься в контракті, оскільки право вимоги перейшло до страховика «China Export and Credit Insurance Corporation «Sinosure» в порядку суброгації (а.с. 68).

Відповідно до ч. 3-5 ст. 5 Регламенту розглядаючи заяву про відсутність компетенції, у тому числі таку, яка ґрунтується на недійсності арбітражної угоди або неможливості її виконання, або втрати нею чинності, склад Арбітражного суду аналізує і оцінює положення арбітражної угоди з урахуванням поданих сторонами доказів. Склад Арбітражного суду має право винести постанову щодо заяви, зазначеної у частині другій цієї статті, або як з питання попереднього характеру, або у рішенні щодо суті спору. Якщо склад Арбітражного суду винесе постанову про наявність компетенції МКАС як з питання попереднього характеру, будь-яка сторона може протягом 30 днів після отримання цієї постанови оскаржити її шляхом звернення із заявою про її скасування до Київського апеляційного суду, рішення якого з цього питання не підлягає оскарженню. Таке звернення не є перешкодою для продовження розгляду складом Арбітражного суду та винесення рішення щодо суті спору.

Так, в пп. 19.4. рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 було зроблено висновок, що розгляд заяви відповідача про відсутність компетенції у МКАС при ТПП України тісно пов`язаний з аналізом доказів, що є у справі та які стосуються виконання сторонами обов`язків по контракту та фактичних обставин справи, арбітражний суд вважав за доцільне розглянути вказане питання при ухваленні рішення по суті спору.

У п. 56 оскаржуваного рішення суд дійшов висновку, що доказів, які б служили підставою вважати відповідача непов`язаним щодо позивача положеннями контракту № 20/71-МТР від 16 жовтня 2015 року, в якому міститься арбітражне застереження, що є правовою підставою арбітражного розгляду у цій справі в матеріалах справи відсутні. Тому твердження відповідача про те, що право вимоги за контрактом перейшло до страхової компанії в порядку суброгації, внаслідок чого позивач більше не є стороною арбітражної угоди, яка міститься в контракті, є безпідставним та документально не підтвердженим.

В ході провадження про оскарження рішення міжнародного комерційного арбітражу таких доказів представником заявника також надано не було.

Згідно пп. 8.2. Контракту № 20/71 МТР від 16 жовтня 2015 року ПАТ «Укрнафта» (покупець) та Shandong Kerui Petroleum Equipment Co., Ltd. (Шаньдунське товариство з обмеженою відповідальністю «Кежуйнафтообладнання») погодили, що усі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути з контракту або у зв`язку з ним, будуть вирішуватися шляхом переговорів. У разі неможливості врегулювання їх дружнім шляхом, спори і розбіжності підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (а.с. 165).

Вказаний пункт договору є арбітражним застереженням (угодою), яке не визнано недійсним.

Відповідно до ст. 16 вказаного Закону, питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у кожній конкретній справі вирішує склад арбітражного суду, який розглядає спір.

За положеннями статті 7 цього Закону, Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України має право розглядати спори за наявності письмової угоди сторін про передачу спору, що виник між ними або може виникнути в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні, на вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року в справі № 920/241/19 зроблено висновок, що «арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди. Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу. Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди)».

Таким чином, Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України мав компетенцію для розгляду цього спору, а отже відсутні передбачені підпунктом «а» п. 1 ч. 2 ст. 459 ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж») підстави для скасування оспорюваного заявником рішення МКАС.

Посилання заявника на те, що рішення МКАС суперечить публічному порядку України, оскільки суперечить рішенню Господарського суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі № 910/12464/19, яким позовні вимоги ПАТ «Укрнафта» до ТОВ «КНГТУ» були задоволені частково, суд визнав безпідставними та відхилив виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражне рішення може бути скасоване судом, якщо суд вирішить, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року роз`яснено, що під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Стаття 459 ЦПК України не містить визначення того, що розуміється під «публічним порядком».

При визначенні змісту цього поняття варто ураховувати рекомендації Асоціації міжнародного права щодо публічного порядку, прийняті у місті Нью-Делі у 2002 році, у яких зазначено, що остаточність арбітражних рішень у міжнародному комерційному арбітражі повинна поважатися за винятком надзвичайних обставин.

Такі надзвичайні обставини існують, якщо визнання або примусове виконання арбітражного рішення буде суперечити міжнародному публічному порядку. Згідно з пунктом 1 (d) цих рекомендацій, міжнародний публічний порядок будь-якої держави включає в себе: (I) фундаментальні принципи, що стосуються справедливості або моралі, які держава бажає захищати, навіть якщо вона не була безпосередньо залучена до участі у спорі; (Ii) правила, призначені для обслуговування основних політичних, соціальних або економічних інтересів держави, відомі як lois de polis або «правила громадського порядку»; і (Iii) обов`язок держави дотримуватися своїх зобов`язань перед іншими державами або міжнародними організаціями.

Так, предметом позову у справі № 910/12464/19 є стягнення штрафних санкцій згідно умов договорів № 09/03/596-МТР від 16 травня 2018 року та № 09/03/737-МТР від 04 червня 2018 року з ТОВ «КНГТУ», яке не є стороною у цій справі. Натомість у цій справі за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року предметом стягнення була заборгованість за договором № 20/71-МТР від 16 жовтня 2015 року. Тобто наявність рішення Господарського суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі № 910/12464/19 не впливає на розгляд цієї справи та не може бути підставою для задоволення заяви про скасування оспорюваного рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Виконання зазначеного оспорюваного арбітражного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, відповідно це рішення поширює свою дію тільки на боржника.

Обґрунтування заявника щодо порушення арбітражним рішенням публічного порядку України зводиться до незгоди з правильністю застосування норм матеріального права при вирішенні спору та вирішення спору по суті, аналіз чого перебуває за межами компетенції суду загальної юрисдикції.

Водночас, у даній справі відсутня жодна із наведених підстав для скасування рішення МКАС, а суд загальної юрисдикції не має правових підстав аналізувати правильність застосування МКАС норм матеріального права України при вирішенні спору та переглядати спір по суті.

Враховуючи викладене вище, підстави для скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 відсутні.

Керуючись ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», ст. 457, 459, 460, 461 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 лютого 2021 року у справі № 146/2019 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено: 28 вересня 2021 року.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець