ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1251/21 Справа № 202/6537/19 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 17.05.2019 року в місті Дніпрі на перехресті пр.Слобожанського з вул.Байкальською сталася дорожньо-транспортна пригода(ДТП) за участі автомобіля «Фольцваген Тігуан» під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ» під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_2 пошкоджено. Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні вказаної ДТП. Позивач зазначила, що відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу №6577 від 31.05.2019року розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля «Фольцваген Тігуан» складає 362 805,56 грн. Вартість вказаного висновку експерта становить 3000,00 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ» на час скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9566783. Відповідно до вказаного договору ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100 000,00 грн., розмір франшизи - 2000. 16.07.2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила виплату позивачу страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи у розмірі 98 000,00 грн.

Крім того, внаслідок вказаної ДТП позивачу завдана моральна шкода, котра полягала у душевних стражданнях, нервових порушеннях, завдано шкоди здоров`ю її маленької дитини.

Тому просила суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди різницю між розміром завданого пошкодженням її авто збитку та сумою виплаченого страхового відшкодування у розмірі 264 805,56 грн., вартість витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 000,00 грн., витрати на послуги евакуатора у розмірі 1 000,00 грн., 83 460,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 206511,0грн., вартість витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 000,00 грн., витрати на послуги евакуатора у розмірі 1 000,00 грн., а всього 210511,0 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2155,11 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2020року по цивільній справі №202/6537/19 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2020року по цивільній справі №202/6537/19, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2020року просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2020року у частині відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 25838,43грн, що є втратою товарної вартості автомобіля Фольцваген Тігуан, стягнути судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000грн, змінити рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та стягнути моральну шкоду у розмірі 83460грн. І судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3522,65грн.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.09.2020року просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.05.2019 року в місті Дніпрі на перехресті пр.Слобожанського з вул.Байкальською сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Фольцваген Тігуан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий на праві власності належить позивачеві, під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні вказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 11,12-13).

Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу № 6577 від 31.05.2019 року розмір матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля «Фольцваген Тігуан», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 362 805,56 грн. (а.с. 15-36).

Вартість проведення вказаного експертного дослідження становить 3000,00 грн. (а.с. 37).

Відповідно до наданої СТО «Пегас» копії акту виконаних робіт на автомобіль VW Tiguan №061 від 18.09.2019 року, автомобіль позивача «Фольцваген Тігуан», реєстраційний номер НОМЕР_1 на час розгляду справи відремонтовано та вартість відновлювальних робіт склала 304 511,00 грн.(а.с. 105).

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9566783 від 22.11.2018 року. Відповідно до умов вказаного полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 100 000,00 грн.; розмір франшизи 2000 грн. (а.с. 90).

16.07.2019 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила виплату позивачеві страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи у розмірі 98 000,00 грн. (а.с. 14).

Відповідно до вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, третьої особи.

Відповідно до статті 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на вдшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВСУ у справі №753/19288/14-ц від 30.10.2019року.

Як вбачається з матеріалів справи, існує два взаємовиключних документа, наданих СТО ПЕГАС з різною вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача, а саме: Калькуляція СТО ПЕГАС від 28.05.2019року на загальну вартість ремонту у розмірі 158034грн (а.с.61) та Акт№061 СТО ПЕГАС від 18.09.2019року на загальну вартість ремонту у розмірі 304511грн.(а.с.98).

Третя сума вартості ремонтних робіт викладена у експертному дослідженні №6577 від 31.05.2019року, відповідно до якого, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Volkswagen Tiguan, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIP) НОМЕР_3 становить 362805,56грн.(а.с.15-36).

Крім того, автомобіль марки Volkswagen Tiguan, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIP) НОМЕР_3 , на час розгляду справи в суді першої інстанції фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просила позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.

У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.

Це також підкреслено п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки якщо особа після ДТП виконала роботи по ремонту, то відшкодування збитків відбувається на підставі тих документів, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та втрачених матеріалів і саме ці витрати мають бути їй відшкодовані.

Однак, позивач ОСОБА_2 достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме нею та саме у такому розмірі суду не надала.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Проте, доказів щодо понесених реальних витрат на ремонт транспортного засобу (рахунки, акти виконаних робіт, докази сплати робіт по здійсненню відновлювального ремонту ТЗ тощо) позивачка суду не надала і не вказала про наявність таких доказів, а оцінка вартості відновлювального ремонту без урахування зносу та з виключенням ПДВ на ремонтні роботи не може бути належним та допустимим доказом при визначенні реальної вартості заподіяної шкоди при умові проведення відновлення пошкодженого ТЗ, виконаного СТО ПЕГАС.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу, що на запит Дніпровського апеляційного суду від 13.04.2021 року Про надання доказів сплати ОСОБА_2 відновлювального ремонту автомобілю - ФОП ОСОБА_4 СТО ПЕГАС надано розписку ОСОБА_2 , відповідно до якої ОСОБА_2 зобов`язується здійснити оплату за ремонт автомобіля Volkswagen Tiguan державний номер НОМЕР_1 в розмірі 304511гривень на користь ФОП ОСОБА_4 СТО ПЕГАС у повному обсязі після отримання повного розрахунку по виплаті відшкодування за заподіяну шкоду по ДТП від 17.05.2019року, тобто в майбутньому.

Таким чином, вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди є безпідставними та такими, що є передчасними,оскільки нею не був оплачений ремонт її автомобіля,який був зроблений СТО ПЕГАСв 2019 році.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснено у п.5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем ОСОБА_2 не надано достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження того, в чому саме полягають моральні та фізичні страждання, яких вона зазнала внаслідок ДТП.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , що було завдано шкоди здоров`ю її сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів ставиться критично, оскільки, відповідно до довідки КЗ Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня, дитина ОСОБА_6 доставлена до приймального відділення 31 липня 2019 року майже через два з половиною місяці після дорожньо-транспортної пригоди (ДТП сталася 17.05.2019року), діагноз ЧМТ стоїть під питанням, крім того, від госпіталізації дитини батьки відмовилися (а.с.177).

Отже, позивачем не доведено причинний зв`язок між моральною шкодою позивача та діями відповідача.

Практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню,а рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року скасуванню.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Згідно ордеру серії ДП №2821/031 від 30.11.2020 року правничу допомогу позивачу надав адвокат Константинов Р.Д.

20серпня 2019року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір про надання правової допомоги №20/08/19-3.

30вересня 2020року між позивачем та ОСОБА_7 . Акт-розрахунок правової допомоги №1 до договору №20/08/19-3 про надання правової допомоги від 20.08.2019року, за умовами якого сторони домовились, що гонорар адвоката за супроводження справи №202/6537/19 становить 10000,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися позивачеві адвокатом та полягають у наступному: ознайомлення із правовим питанням, яке потребує вирішення і консультації; підготовка складання та подання позовної заяви з додатками до суду, підготовка та складання заяви по суті справи: відповіді на відзив, участь у судових засіданнях, в тому числі перебування в суді, час витрачений на прибуття адвоката до місця розгляду справи: 06.12.2019р, 20.01.2020р, 17.02.2020р.,02.06.2020р, 28.09.2020р.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №20/08/19-3-1 від 30.09.2020року ОСОБА_2 сплачено відповідно до договору про надання правової допомоги №20/08/19-3 від 20.08.2019року, 10000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є підтвердженою відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, витраченого адвокатом часу на надання послуг, а також квитанцією про оплату наданих послуг, тому вимога ОСОБА_2 про стягнення понесених нею витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 10000грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 10000грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова