Справа № 151/260/21
Провадження № 22-ц/801/2499/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Токарчук Л. Г.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 рокуСправа № 151/260/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судових засідань Михайленко А. В., представників осіб, кот-рі подали апеляційні скарги, відповідачів Вінницької обласної прокуратури зас-тупника начальника відділу представництва інтересів держави у бюджетній сфері, з питань державної і комунальної власності управління представництва інтересів держави в суді Клименка Д. С., Головного управління Державної каз-начейської служби України у Вінницькій області головного спеціаліста-юрис-консульта відділу правової експертизи та договірної роботи Кравчука С. О., по-зивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Кресюна В. А., розглянув-ши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, у режимі відеоконференції, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Вінницької

обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської

служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шко-

ди, завданої незаконними рішеннями та діями досудового слідства,

за апеляційними скаргами представників Вінницької обласної прокуратури Ко-лівошко Світлани Миколаївни, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Кравчука Сергія Олександровича на рі-шення Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 вересня 2021 року, повний текст якого складений 04 жовтня 2021 року, на додаткове рішення цього ж суду від 04 жовтня 2021 року, ухвалені у приміщенні суду в смт Че-чельник Вінницької області за головування судді Токарчук Л. Г.,

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся у Чечельницький районний суд Вінницької області з позовом до Держави Україна в особі Вінницької об-ласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої рі-шеннями та діями досудового слідства Чечельницької районної прокуратури Вінницької області. Позов обгрунтований наступними обставинами. 07 вересня 2010 року прокурором Вінницької області відносно сільського голови села Бе-різки-Чечельницькі Чечельницького району Вінницької області ОСОБА_2 порушена кримінальна справа № 10240112 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, він був затриманий співробітниками УДСБЕЗ УМВС України у Вінницькій області. 16 вересня 2010 року ОСОБА_2 було пред`явлене обвинувачення за зазначеною нормою кримінального закону, 18 вересня 2010 року його звільнено з-під арешту, обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 08 квітня 2013 року позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, призначене покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права на три роки займати посади, пов`язані з адміністративно-розпорядчими функціями. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 було звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком у три роки з позбавленням права займати пов`язані з адміністративно-розпорядчими функціями на три роки по-сади, міра запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишена під-писка про невиїзд. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 лис-топада 2013 року вказаний вирок скасований, справа направлена на новий су-довий розгляд. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні за части-ною другою статті 368 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`яз-ку з відсутністю в його діях складу злочину, міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької облас-ті від 06 грудня 2017 року вказаний вирок скасований, справу повернуто на но-вий судовий розгляд. Вироком Бершадського районного суду Вінницької облас-ті від 25 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчинені зло-чину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України ( в ред. 20 серпня 2010 року ) та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Вирок набрав законної сили 13 березня 2021 року.

У зв`язку з перебуванням під слідством та судом з 07 вересня 2010 року по 13 березня 2021 року - 10 років 4 місяці 6 днів ( 125 місяців ), ОСОБА_1 нанесена моральна шкода, оскільки у відношенні нього незаконно була поруше-на кримінальна справа, він був затриманий, одинадцять днів перебував в ізоля-торі тимчасового утримання, а потім находився на підписці про невиїзд, йому було пред`явлене обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, за яке передбачено покарання до 8 років позбав-лення волі. Протягом вказаного періоду позивач не працював, не отримував за-робітну плату, не мав можливості утримувати сім`ю. По відношенню до нього були проведені оперативно-розшукові заходи. Увесь цей час ОСОБА_1 був вимушений доводити своїм рідним, родичам, друзям, знайомим, що він не скоював злочину, хабара не брав, терпів приниження від односельчан, за ініціа-тиви дружини розірваний шлюб. Через постійні емоційні стреси, психологічний тиск правоохоронних органів та суду він захворів на онкологічну хворобу, пе-реніс операцію, знаходиться на обліку у лікаря онколога. Позивач, його пред-ставник просили суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списан-ня з єдиного казначейського рахунку Головного управління Державної казна-чейської служби України у Вінницькій області у відшкодування моральної шко-ди 1500000,00 гривень, витрати у кримінальній справі за надання правничої до-помоги в сумі 25000,00 гривень, на паливо-мастильні матеріали у розмірі 19553,40 гривні, витрати на квитки за явку адвоката у суд - 413,36 гривень та сплачені кошти за оплату банківських послуг в сумі 300,00 гривень.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 ве-ресня 2021 року позов задоволений частково. З Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 стягнуто у відшкодування моральної шкоди 1300000,00 гривень, витрат на оплату професійної правничої допомоги - 25000,00 гривень, у компенсацію витрат на паливно-мастильні матеріали за яв-ку адвоката в суд першої інстанції 19533,58 гривні, вартість оплачених ним па-ливно-мастильних матеріалів за явку адвоката у Бершадський районний суд Вінницької області, 413,36 гривень у відшкодування вартості квитків, придба-них для явки адвоката в апеляційного суд, 300,00 гривень з оплати банківських послуг за оплату правничої допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 стягнуто 1726,90 гривень витрат, пов`язаних з явкою адвоката в суд першої інстанції у цій цивільній справі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 24 вересня 2021 року, додатковим рішенням від 04 жовтня 2021 року, відповідачі оскаржують їх в апеляційному порядку. Представник Вінницької обласної прокуратури Колі-вошко С. М. посилається на невідповідність ухвалених судових рішень крите-ріям законності, обгрунтованості, суд неправильно, на думку скаржниці, засто-сував матеріальне право, порушив процесуальне право, визнав встановленими обставини, які не доведені належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами. Відкриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 було правомірним, оскільки мало місце відповідне звернення ОСОБА_3 від 07 ве-ресня 2010 року. Підставою для виправдання позивача стало визнання судом ряду зібраних у справі доказів недопустимими. Здійснені органами досудового розслідування процесуальні дії у ході кримінального провадження № 0000830 від 26 червня 2014 року не визнані незаконними. Суд по-милково ототожнив поняття «незаконність» та «вина», що призвело до непра-вильного застосування матеріального закону; суд не дотримався норм ЦПК України щодо доказування та встановлення фактичних обставин справи, об-грунтувавши наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди його ж «показами», без допиту позивача у якості свідка. З урахуванням розміру вста-новленої на 01 січня 2021 року мінімальної заробітної плати мінімальна сума моральної шкоди визначена у 758022, 16 гривень, але судовим рішенням стяг-нуто 1300000,00 гривень, що на 70% перевищує мінімальний розмір стягнення, оскільки суд визнав, що саме такий розмір відшкодування є виправданим. Од-нак такий висновок суду не підтверджений належними, допустимими, достат-німи доказами. Посилання ОСОБА_1 на розлучення з дружиною, захворю-вання, приниження від односельчан, доведення своєї невинуватості перед рід-нею, іншими громадянами не встановлюють причинно-наслідковий зв`язок з обставинами притягнення його до кримінальної відповідальності, тому не є факторами завдання моральної шкоди. Аналогічна ситуація має місце й у пи-танні виконання ОСОБА_1 повноважень депутата сільської ради, які не припинялися. На думку представника прокуратури наявність моральної шкоди не підтверджена відповідними доказами, недоведені позовні вимоги задоволен-ню не підлягають.

Представник прокуратури Колівошко С. М. в апеляційній скарзі звертає увагу на необгрунтованість витрат позивача, понесених під час розгляду кримі-нальної справи, на правничу допомогу, переїзд захисника до суду, оплату бан-ківських послуг, а також стягнутих додатковим рішенням витрат у цій справі, пов`язаних з явкою адвоката Кресюна В. А. в суд першої інстанції у розмірі 1726,90 гривень. Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області підлягають скасуванню як незаконні та необгрунтовані, у позові належить від-мовити, та як наслідок, має бути відмовлено позивачу у стягненні судових вит-рат. Скаржниця просить апеляційну скаргу задоволити.

08 листопада 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга представника скаржника, відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Кравчука С. О., де зазначе-но про невідповідність судових рішень вимогам закону, рішення ухвалені з по-рушенням норм процесуального і матеріального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що є підставою для їх скасування. Головне управління не є належним відповідачем у справі, не є суб`єктом влад-них повноважень, діями якого було спричинено шкоду позивачу. До компетен-ції Державної казначейської служби України відноситься лише виконання судо-вих рішень, якими передбачене безспірне списання коштів Державного бюдже-ту. Представник скаржника зазначає, що позивачем понесені судові витрати, які він просив стягнути на його користь, у кримінальному провадженні, тому роз-мір відшкодовуваної шкоди відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про по-рядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями орга-нів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового роз-слідування, прокуратури і суду» мав би визначати орган, який провадив слідчі ( розшукові ) дії чи розглядав справу у місячний термін з дня звернення грома-дянина. Суд першої інстанції законодавством не уповноважений вирішувати питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у кримі-нальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 , яку розглядав Бершадський районний суд Вінницької області. Як наслідок, на думку скаржника, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд має виходити із засад розумності, виваженості, справедливості. На думку скаржника, визначена судом сума відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не є розумною та справедивою, вона не узгоджується з визна-ченням закону щодо такого відшкодування, виходячи із суми, не меншої одного мінімального розміру заробітної плати. Така сума на момент розгляду судом цієї справи становила 758022,16 гривень, проте суд неправомірно збільшив роз-мір відшкодування моральної шкоди майже вдвічі. Наведені позивачем докази завданої моральної шкоди не доводять причинно-наслідкового зв`язку між діян-ням завдавача шкоди і наслідками, що мали місце, ОСОБА_1 не підтвер-джені обставини, на які він посилається у підтвердження понесеної моральної шкоди. Суд не взяв до уваги, що досудове слідство у кримінальній справі щодо ОСОБА_1 розпочато 07 вересня і закінчене 16 вересня 2010 року, далі мав місце судовий розгляд справи. За такої обставини позов мав бути пред`явлений до Бершадського районного суду Вінницької області, який розглядав кримі-нальну справу стосовно позивача. Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області вважає додаткове рішення суду ухвале-ним з порушенням матеріального і процесуального права, оскільки суд не вра-хував граничного розміру компенсації витрат сторони позивача, пов`язаних з явкою в суд адвоката, який не може перевищувати встановлену норму відшко-дування витрат на відрядження, прирівняних до вартості проїзду у даному випадку автомобільним транспортом загального користування. У такому разі граничний розмір компенсації витрат за явку в суд адвоката позивача може ся-гати 181,48 гривень за одну поїздку. Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції від 24 вересня 2021 року, додаткове рішення від 04 жовтня 2021 року, ухвалити у цій цивільній справі нове рішення про відмову у задо-воленні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Скориставшись визначеним законом та забезпеченим ухвалою апеляційно-го суду від 24 листопада 2021 року правом, адвокат ОСОБА_1 - Кресюн В.А. надіслав 08 грудня 2021 року відзиви на кожну окремо апеляційну скаргу відповідачів. У відзивах на апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Вінницької обласної про-куратури, які у визначній частині є аналогічними, адвокат Кресюн В. А. зазна-чає, що обидві апеляційні скарги не грунтуються на вимогах чинного законо-давства України, тому повинні бути залишені без задоволення у повному об-сязі, а рішення суду першої інстанції повинні бути залишені в силі, без змін. Представник позивача звертає увагу на те, що у 2015 році судом першої інстан-ції кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 направлялася проку-рору Бершадського району Вінницької області для організації і проведення до-даткового розслідування через грубі порушення статті 62 Конституції України, вимог КПК України під час досудового слідства саме прокурорами, які його здійснювали. Як наслідок, судом постановлені два виправдальні вироки, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом про відшкодування моральної шкоди та судових витрат, понесених за надання професійної правни-чої допомоги. Вказавши у відзиві підстави заявлених позовних вимог, адвокат вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з обставинами справи: трива-лим її розглядом, проведеними по відношенню до позивача незаконними діями, обмеженнями його конституційних, майнових прав, у пересуванні, зазнання емоційних стресів, психологічного тиску зі сторони правоохоронних органів та суду, переживаннями у зв`язку з проблемами в сім`ї, захворюванням, відношен-нями із мешканцями села, де позивач працював учителем та сільським головою. За твердженням адвоката суд правильно розрахував мінімальну моральну шко-ду, завдану ОСОБА_1 , а з урахуванням перенесених позивачем страждань, обмежень, суд визначив розмір відшкодування у 1300000,00 гривень як співмір-ну компенсацію завданої моральної шкоди. Адвокат звертає увагу на встанов-лення державою з 01 грудня 2021 року мінімальної заробітної плати у розмірі 6500,00 гривень, через що належна до відшкодування мінімальна сума складає 819000,00 гривень. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, зав-даної громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Положенням щодо застосування цього Закону передбаче-не відшкодування моральної шкоди та шкоди у вигляді судових витрат. Вик-лавши обгрунтування понесених підзахисним у кримінальному судочинстві су-дових витрат на професійну правничу допомогу, представник ОСОБА_1 підкреслює виконання своїх професійних обов`язків у кримінальній справі, за які сплачені визначені домовленістю та обгрунтовані неспростованими доказа-ми судові витрати. Судове рішення у цій частині є законним з огляду на їх задо-волення судом першої інстанції. Посилання представника Головного управлін-ня Державної казначейської служби України у Вінницькій області на неналеж-ність цього відповідача є бездоказовими, що убачається з наведених у судовому рішенні постанов Верховного Суду, де роз`яснено, що така обставина не впли-ває а вирішення справи по суті, не є підставою для відмови у позові, оскільки у даному випадку відповідачем є держава в особі органу, який наніс шкоду, а кошти стягуються з Державного бюджету України.

У відзиві на апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури представ-ник позивача адвокат Кресюн В. А. наголошує, що її доводи уже наводилися у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , ураховані судом під час розгляду справи та відхилені як безпідставні. Кримінальне провадження щодо позивача здійснювалося протягом десяти років, семи місяців, семи днів або 126 місяців та семи днів. Протягом усього зазначеного часу він незаконно перебував під слідством та судом, був незаконно притягнутий до відповідальності як обвину-вачений, взятий та утримуваний під вартою, незаконно засуджений, обмежений у правах ( обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ), щодо нього незаконно проведені оперативно-розшукові заходи, обшуки у службово-му кабінеті, сейфі, накладений арешт на його майно та кошти, його незаконно було відсторонено від роботи ( посади ). У зв`язку з незаконними діями проку-ратури та поліції у відношенні ОСОБА_1 незаконно, як установлено, пору-шена кримінальна справа, він був позбавлений можливості працювати, отриму-вати заробітну платню, утримувати сім`ю, терпів приниження від односельчан, був позбавлений можливості приймати участь у виборах на посаду сільського голови села Берізки-Чечельницькі Чечельницького району Вінницької області. Наразі, доводи обох апеляційних скарг є безпідставними, необгрунтованими, адвокат Кресюн В. А. просить скарги залишити без задоволення у повному об-сязі, а рішення суду від 24 вересня 2021 року, додаткове рішення від 04 жовтня 2021 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення на апеляційні скарги представників відповідачів, кожен з яких притримується висловленої власної позиції у справі, вважає її такою, що підлягає задоволенню апеляційним судом, заслухавши заперечення на апеляційні скарги позивача, його адвоката Кресюна В. А., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у ній докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судово-го рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеля-ційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги представників відповіда-чів задоволенню не підлягають.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимо-гам, воно є правильним, об`єктивним, обгрунтованим та справедливим. Суд вір-но визначився із правовідносинами, що виникли та мають місце між сторонами у справі, вказавши, що вони регулюються нормами Цивільного кодексу Укра-їни та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадя-нинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову ді-яльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Судом установлені наступні фактичні обставини у справі, які не заперечу-ються жодною із сторін.

07 вересня 2010 року прокурором Вінницької області винесена постанова про порушення кримінальної справи відносно сільського голови села Берізки-Чечельницькі Чечельницького району Вінницької області ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України. 08 вересня 2010 року ОСОБА_1 був затриманий за підозрою у скоєнні зазна-ченого злочину, у цей же день він допитаний прокурором Чечельницького ра-йону Вінницької області в якості підозрюваного. 10 вересня 2010 року відпо-відно до постанови Чечельницького районного суду Вінницької області ОСОБА_4 продовжений строк затримання до десяти діб, тобто до 18 вересня 2010 року. 16 вересня 2010 року ОСОБА_1 притягнуто до кримінальної відпові-дальності як обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України. 17 вересня 2010 року ОСОБА_1 обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 08 квітня 2013 року вироком Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, йому призначене покарання у виді трьох років шести місяців позбав-лення волі з позбавленням на три роки права займати посади, пов`язані з адмі-ністративно-розпорядчими функціями. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком три ро-ки з позбавленням права на три роки займати посади, пов`язані з адміністра-тивно-розпорядчими функціями. Міра запобіжного заходу залишена раніше об-рана у виді підписки про невиїзд. 06 листопада 2013 року ухвалою Апеля-ційного суду Вінницької області вказаний вирок скасований, справа направлена на новий розгляд. Постановою Бершадського районного суду Вінницької облас-ті від 20 листопада 2015 року вказана кримінальна справа направлена прокуро-ру Бершадського району Вінницької області для організації проведення додат-кового розслідування, але ця постанова у подальшому скасована ухвалою Апе-ляційного суду Вінницької області від 29 жовтня 2015 року. Вироком Бер-шадського районного суду Вінницької області від 27 липня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною дру-гою статті 368 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд скасова-но. Зазначений вирок суду першої інстанції скасований ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року, справу повернуто на новий розгляд. Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 25 лю-того 2021 року ОСОБА_1 повторно визнано невинуватим у вчиненні зло-чину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України ( в ред. 20 серпня 2010 року) та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, скасовано обрану щодо нього у виді підписки про невиїзд міру запобіжного заходу. Цей вирок набрав законної сили 13 березня 2021 року.

Суд першої інстанції вказав, що відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідаль-ності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які на-брали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про пра-вові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність ) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалюючи 24 вересня 2021 року рішення про часткове задоволення по-зовних вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на норми статті 56 Конституції України, статей 4, 5, 13, 16 ЦПК України, підкреслив пра-во кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого само-врядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішення-ми, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого само-врядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повно-важень. На підставі статей 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України суд зазначив спе-ціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану, зокрема, органами дізнан-ня, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, врахував особ-ливий спосіб заподіяння шкоди та сукупність умов як підставу покладення ци-вільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, визначених законом, а саме якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незакон-ного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні криміналь-ного правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного на-кладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади ) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкоду-ванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, зав-даної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень статті 1 вказаного Закону відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, не-законного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушен-ня, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи ( посади ) та інших проце-суальних дій, що обмежують права громадян. У зазначених випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб ор-ганів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідуван-ня, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди за вказаною нормою За-кону виникає також у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Суд першої інстанції узяв до уваги, що згідно з пунктом другим частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої грома-дянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на від-шкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку невстановлення достатніх доказів для доведення винува-тості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Ураховуючи відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України правові висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанцій, суд першої інстанції не залишив поза увагою ту обста-вину, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством на момент відшкодування, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто визначений розмір у будь-якому ви-падку не може бути зменшений, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалості, тяж-кості вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступеня знижен-ня престижу, репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення поперед-нього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

ОСОБА_1 заявлена вимога про відшкодування спричиненої йому моральної у розмірі 1500000,00 гривень. Суд зазначив, що позивач незаконно ( беручи до уваги його виправдання у вчиненні інкримінованого злочину ) пере-бував під слідством та судом з 07 вересня 2010 року по 13 березня 2021 року, тобто десять років шість місяців сім днів, або 126 місяців 7 днів, у тому числі десять днів перебував під вартою, через що йому підлягає відшкодуванню мо-ральна шкода, мінімальний розмір якої становить 758022,16 гривні. Суд під-креслив, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відпові-дальності у якості обвинуваченого.

Визначаючись із розміром моральної шкоди в сумі 1300000,00 гривень, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд, беручи до уваги роз`яснення, викладені у пунктах дев`ятому, чотирнадцятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про від-шкодування моральної ( немайнової ) шкоди» з наступними змінами, врахував характер та обсяг його страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо ), яких він зазнав, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих сто-сунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Суд окремо підкреслив довготри-валість перебування ОСОБА_1 під слідством та судом ( понад 10 років ), протягом якого він змушений був їздити до слідчих органів, суду, на що витрачав значну частину свого часу та коштів. У зв`язку із затриманням, через підписку про невиїзд позивач був змушений постійно знаходитися за місцем свого проживання, не мав змоги вільно пересуватися. Порушення відносно нього кримінальної справи безумовно і безспірно негативно вплинуло на його ділову репутацію та як громадянина, він був змушений відмовитися від участі у місцевих виборах сільського голови на новий термін, оскільки хоч і не було прямої заборони та обвинувального вироку, який би набрав законної сили, але з моральної точки зору перебування під слідством та судом тягне непоєднання з такою високою посадою. Позивач розумів, що довіра людей щодо нього є сумнівною. Люди дивилися та відносилися до нього із засторогою, що призво-дило до постійних стресів, порушення нормальних життєвих зв`язків, негативно впливало на його здоров`я. На даний час ОСОБА_1 втратив сім`ю, має он-кологічне захворювання, посилається на неабияку роль у цьому постійних пере-живань та стресів. У зв`язку з таким довготривалим перебуванням під слід-ством та судом, невідворотними наслідками розгляду справи, позивач зазнав значної моральної шкоди, його життя повністю змінилося. Суд дійшов виснов-ку, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню визначена сума відшкоду-вання у розмірі 1300000,00 гривень; саме такий розмір моральної шкоди є виправданим у цій ситуації та справі.

Неможливо заперечити, що визначений судом розмір відшкодування мо-ральної шкоди, всупереч доводам апеляційних скарг, відповідає засадам розум-ності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката, паливо-мастильні матеріали, викорис-тані під час явки адвоката до суду, на квитки та банківські послуги за переказ коштів на рахунок адвоката, суд послався на норму пункту четвертого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», де це питання вирішено законодавчо, вказавши, що вказані витрати повністю підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Колегія суддів апеляційного суду цілком погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваних рішеннях суду першої інстанції, оскільки вони зроблені за повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Мотиви апеляційних скарг на ухвалені судом рішення, посилання пред-ставників відповідачів Вінницької обласної прокуратури та Головного управ-ління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на невід-повідність рішень критеріям законності, обгрунтованості, ухвалення їх за від-сутності достатніх доказів, з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не спростовують правильних висновків суду про необхідність відшкодування по-зивачу шкоди відповідно до норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокура-тури і суду», оскільки ОСОБА_1 визнаний невинуватим за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передба-ченого частиною другою статті 368 КК України, та виправданий у зв`язку з від-сутністю в його діях складу злочину. Апеляційний суд вважає необхідним за-значити, що розгляд цієї цивільної справи судом першої інстанції здійснений ґрунтовно, об`єктивно, справедливо, неупереджено, у послідовний спосіб, із за-стосуванням виключно правового підґрунтя процедури, визначеної ЦПК Укра-їни.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та ор-гани місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожно-му гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності орга-нів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місце-вого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх пов-новажень.

Серед заподіювачів шкоди законодавець виокремлює особливих суб`єктів - органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури і суду, які покликані на підставі та виключно у межах чинного законодавства здійснювати визначені повноваження; нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяль-ність, дізнання, досудове слідство; вирішувати, зокрема, цивільні спори, розгля-дати справи різних юрисдикцій.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивіль-них прав і обов`язків є завдання майнової ( матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або спорю-вання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтере-сів, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди. Згідно із статтею 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим уш-кодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод від 04 листопада 1950 року ( далі - Конвенція ), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розум-ного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фі-зичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розгля-датися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є ци-вільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнани-ми.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі не-залежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокура-тури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкоду-вання шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідуван-ня, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, неза-конного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кри-мінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шко-ди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють опера-тивно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( стаття 1 зазначеного Закону, далі - Закон № 266/94-ВР ). Пунктом пер-шим статті 2 цього Закону ( встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постанов-лення виправдувального вироку суду. У наведених випадках позивачу може бути відшкодована завдана моральна шкода та суми, сплачені ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Таке відшкодування провадиться за ра-хунок коштів державного бюджету ( пункти перший, четвертий статті 3, час-тина перша статті 4 вказаного Закону ).

Статтею 11 зазначеного Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виник-нення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, проку-рор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Наказом Міністерства юсти-ції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів Украї-ни 04 березня 1996 року затверджене Положення № 6/5/3/41 про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність ( пункт десятий частини першої статті 3 Кри-мінального процесуального кодексу України ). Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному прова-дженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого на-брав законної сили. Надання особі статусу виправданого зумовлює по-яву у такої особи певних прав.

Ні в КПК України 1960 року, ні в чинному КПК України немає окремої статті, яка б безпосередньо була присвячена правам виправданого. Проте час-тина третя статті 43 КПК України передбачає, що виправданий має права обви-нуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокура-тури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. У чинному КПК України це право закріплене вперше.

Також однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Від-шкодування ( компенсація ) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. На сьогодні єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, прийнятий у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на виправданих.

Унаслідок ухвалення судом виправдувального вироку, ОСОБА_1 за наведених ним у позові підстав та обгрунтувань безперечно має право на відшкодування моральної шкоди, понесених витрат у зв`язку з наданням йому професійної правничої допомоги. Таке його право на відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України № 266/94-ВР.

Належить зауважити, що стосовно ОСОБА_1 не виконано передбаче-ного статтею 11 Закону № 266/94-ВР обов`язку роз`яснення порядку поновлен-ня його порушених прав, та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення № 6/5/3/41 порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і по-новленням порушених прав. Однак зазначені обставини не є підставою для від-мови у захисті його порушеного права.

Оскільки Закон № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань ( спра-ва «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 ро-ку ). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами са-мостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці об-меження не будуть сумісними з пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії» ).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повин-на мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права ( рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» ). Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Вер-ховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/13879/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15.

ОСОБА_1 за захистом свого порушеного права на підставі частини четвертої статті 28 ЦПК України звернувся у порядку цивільного судочин-ства за місцем свого проживання до Чечельницького районного суду Вінниць-кої області з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконни-ми рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, який обґрунтовано розглянув спір у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин доводи апеляційних скарг щодо підсудності цього спору іншому суду або належність його вирішення судом в порядку кримінального судочинства не підтверджені нормами чинного законодавства.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального прова-дження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Такі дії мали місце щодо позивача ОСОБА_1 .

Статтями 2, 4 Закону України № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, ви-никає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду або не-встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичер-панням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадить-ся у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову ді-яльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції, об`єктивно встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши нор-ми матеріального права, не порушивши норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач незаконно перебував під слід-ством і судом тривалий проміжок часу, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі, визначеному судом.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі представника Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області стосовно неналежності цього органу як відповідача у справі, оскільки відповід-но до частини другої статті 1 Закону України № 266/94-ВР у випадках, зазначе-них у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Про це без-посередньо вказав суд першої інстанції у рішенні від 24 вересня 2021 року.

Крім зазначеного належить мати на увазі, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 490/5121/17, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава, яку представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника ( частина друга статті 48, частина чет-верта статті 58 ЦПК України). Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин ( частина перша статті 167 ЦК Укра-їни ), вона набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи держав-ної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом ( стаття 170 ЦК України ). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 лис-топада 2018 року у справі № 5023/10655/11 ( провадження № 12-161гс18 ), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц ( постанова № 14-316цс19 ), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц ( провадження № 14-447цс19 ). Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впли-ває на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відпо-відачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її тери-торіальний орган. Саме такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц ( провадження № 14-515цс19 ).

У розвиток викладеного убачається доцільним зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/ 16 ( провадження № 12-110гс18 ) вказано про належність коштів державного бюджету на праві власності державі. Отже боржником у зобов`я-занні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник ци-вільних відносин ( частина друга статті 2 ЦК України ). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах встановленої законом їхньої компетенції. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стяг-ненню з Державного бюджету України.

Щодо відшкодування позивачу витрат, понесених ним у зв`язку з профе-сійною правничою допомогою, то апеляційний суд дійшов висновку про пра-вильне вирішення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 сто-совно стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 гривень за надання безпосередньо правничої допомоги, 19533,58 гривень вартості паливно-мастильних матеріалів за явку адвоката до Бершадського районного суду Вінницької області, 413,36 гривень, сплачених за квитки у зв`язку з явкою адвоката до Апеляційного суду Вінницької області, 300,00 гривень за оплату банківських послуг у зв`язку з направленням коштів адвокату. Кожна із зазначених стягнутих сум доводиться наявними у мате-ріалах справи квитанціями, фінансовими та договірними документами. Врешті скаржниками не оспорюються власне самі розміри стягнутих у відшкодування судових витрат сум, а лише йдеться про те, що не у цьому провадженні та не цим судом мали б відшкодовуватися зазначені витрати ОСОБА_1 . Доводи апеляційних скарг у цій частині є безпідставними, оскільки відшкодування та-ких витрат передбачено пунктом четвертим статті 3 Закону України № 266/94-ВР, оцінку щодо їх належності та допустимості надано судом першої інстанції.

Внаслідок ухвалення судом виправдувального вироку щодо ОСОБА_1 останній має право, зокрема, на відшкодування сум, сплачених ним у зв`язку з наданням правничої допомоги. Суд першої інстанції правильно вирішив позов у цій частині.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, дана цивільна справа розглянута з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого статтею 13 ЦПК Укра-їни; спір вирішений у межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі доказів.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейсь-кий суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законо-давства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунто-ваності судового рішення. Мотиви апеляційних скарг Вінницької обласної про-куратури та Головного управління Державної казначейської служби у Вінниць-кій області щодо безпідставного стягнення на користь ОСОБА_1 мораль-ної шкоди, витрат на правничу допомогу, понесених у кримінальному прова-дженні, та за явку адвоката у Чечельницький районний суд Вінницької області не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не тягнуть наслідком скасування оскаржуваних рішень на задоволення апеляційних скарг з наступною відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог. Необхідно зау-важити, що наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом досліджен-ня у суді першої інстанції, у якому містяться безпомилкові висновки за дово-дами відповідачів, з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представників Вінницької обласної прокуратури Колі-вошко Світлани Миколаївни, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Кравчука Сергія Олександровича зали-шити без задоволення.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 24 верес-ня 2021 року, додаткове рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 28 грудня 2021 року.

Суддя-доповідача Т. О. Денишенко

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський