ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3469/20 Номер провадження 22-ц/814/1745/21Головуючий у 1-й інстанції Гальонкіна Ю.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бибика Володимира Анатолійовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 травня 2021 року (час ухвалення рішення з 11:20:27 по 11:46:17; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 14 червня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на прибудову,

треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати за нею право власності на прибудову літ. «б1» у складі тамбура 2-7 пл. 4,9 кв.м., що є невід`ємною частиною будинку літ. Б-1 по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що вона є власником 4/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі є власниками іншої частини будинку.

З метою поліпшення умов проживання ОСОБА_1 виконала прибудову до належної їй частини будинку. За наслідками технічної інвентаризації із виготовленням технічного паспорту станом на 24.10.2019 року прибудова літ. «б1»: тамбур 2-7 пл. 4,9 кв.м. зазначена як самочинна.

З метою узаконення прибудови позивачка звернулася до виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради, однак їй повідомили, що для прийняття рішення про реєстрацію добудови необхідно подати письмові погодження всіх співвласників домоволодіння, однак такої згоди від усіх співвласників отримати не має можливості.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокат Бибик В.А., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що висновки суду є помилковими, оскільки суд першої інстанції не врахував роз`яснення, що надані у п.7 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Не звернув уваги, що позивач здійснював добудову на підставі дозвільного рішення виконкому Октябрської районної у м.Полтаві ради № 212 від 21.05.1991 року, однак в частині спірного приміщення тамбуру було надано дозвіл на добудову пл. 3,1 кв.м., а з метою зручності побудовано пл. 4,9 кв.м. тобто позивачем лише самовільно збільшений розмір прибудови.

ОСОБА_2 у відзиві просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, стверджуючи про необґрунтованість доводів як позовної заяви, так і апеляційної скарги.

Зокрема, з посиланням на наявні у справі документи, відповідач звертає увагу, що по суті позивачем здійснено самочинну реконструкцію належної їй частини будинку, у тому числі шляхом збільшення розміру будівлі за рахунок землі загального користування без відповідного погодження, а тому суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми ст.3776 ЦК України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 08.07.1991 року ОСОБА_1 є власником 4/25 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6).

Власниками іншої частини будинку (домоволодіння) є ОСОБА_2 (16/50 частини), ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2020 року та рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.08.2019 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 1997 року визначено порядок користування співвласниками земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , та виділено під забудову та двір загального користування земельну ділянку площею 717 кв.м.(т.1 а.с.69)

З метою поліпшення умов проживання ОСОБА_1 здійснила прибудову до належної їй частини будинку. За наслідками технічної інвентаризації із виготовленням технічного паспорту станом на 24.10.2019 року прибудова літ. «б1»: тамбур 2-7 пл. 4,9 кв.м. зазначена як самочинна (т.1 а.с.7).

З висновку експерта № 16 від 10.02.2020 року вбачається, що спірна прибудова відповідає санітарно-гігієнічним та будівельно-технічним вимогам, що діють на території України (т.1 а.с.15-26).

Співвласники: ОСОБА_7 (т.1 а.с.27), ОСОБА_6 (т.1 а.с.27 зворот), ОСОБА_5 (т.1 а.с.28) надали згоду на узаконення позивачем здійсненої прибудови, однак відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (т.1 а.с.29-31) такої згоди не надали.

З метою оформлення прав на прибудову позивач зверталася до виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради. Листом № Г02.1-16/509 від 06.04.2020 року її повідомили, що для прийняття рішення про реєстрацію добудови необхідно подати письмові погодження всіх співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 . У разі їх відсутності вказане питання вирішується в судовому порядку (т.1 а.с.32).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів отримання дозвільних документів на самочинне будівництво та введення об`єкта в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статуса об`єкта нерухомого майна, а також відмови уповноваженого органу погодити введення в експлуатацію самочинного будівництва.

Суд також виходив з того, що самочинна прибудова розташована на земельній ділянці, виділеній у спільне користування співвласників, а також відсутня згода усіх співвласників на узаконення цієї прибудови.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Відповідно до частин першої і другої статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, а приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок може складатися власне із самого будинку або з будинку та інших приміщень, що забезпечують нормальне проживання в ньому людини (наприклад, гараж, погріб, сарай, відокремлений санвузол тощо).

У цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід`ємна частина будинку (приналежність).

Відповідно до частини першої статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

З указаного вбачається, що до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол тощо) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження.

У садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю, а отже, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і становлять з будинком одне ціле.

Згідно визначення, наведеного в Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, житловий будинок садибного типу - це житловий будинок, який складається із жилого та допоміжних (нежитлових) приміщень. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення). Присадибна земельна ділянка - земельна ділянка (обмежована, забезпечена виїздом на вулицю, провулок тощо), на якій розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, сад, город тощо.

Відповідно до Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів суб`єктів державного сектору, затверджених наказом Міністерства фінансів України №11 від 23 січня 2015 року, надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об`єкт.

Пунктом четвертим статті 5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол, тощо), які розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі як на окремі об`єкти визнаватися не може.

Подібні висновки викладені у постановах ВС від 31 липня 2019 року (справа № 127/24183/16), від 17 лютого 2020 року (справа №350/722/17).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про визнання права власності на прибудову у складі тамбура, що є невід`ємною частиною житлового будинку (див. висновок експерта на а.с.15 -26, т.1, технічний паспорт на а.с.119-124,т.1, фото таблиці на а.с.24, т.2).

Отже, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини і правильно по суті відмовивши у задоволенні позову, неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права (ст.376, ст.357 ЦК України), та, відповідно, навів помилкове обґрунтування свого рішення, а тому воно (рішення) підлягає зміні у частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката Бибика Володимира Анатолійовича, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 травня 2021 року змінити у частині правового обґрунтування висновків суду.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову з мотивів, викладених у постанові апеляційного суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено 23.09.2021 року

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов