ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/263/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2021 р.суддя Дарницького районного суду міста Києва Мицик Ю.С., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

23.09.2021 представником ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення вказаного вище позову. При цьому заявник просить забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії щодо публікацій відносно ОСОБА_2 . Заява обгрунтована тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки предметом позову є визнання недостовірною та спростування інформації, що міститься у окремих» публікаціях, розміщених у мережі Інтернет в мережі Facebook з власної сторінки Відповідача під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Задоволення позову про спростування інформації, викладеної в останній публікації не захистить честь та гідність позивача в разі здійснення наступних публікацій з недостовірною інформацією відповідачкою щодо позивача. При цьому, у заяві звернута увага суду, що зупинення відповідних публікацій відповідачем є необхідним заходом для забезпечення фактичного виконання судового рішення та убезпечення подальших репутаційних втрат позивача в разі задоволення позову. Як вказує заявник, протиправні дії по паплюженню честі, гідності та ділової репутації зі сторони відповідачки відбувають протягом досить тривалого проміжку часу - більше п`яти років. Відповідачка своїми публікаціями чинить тиск, не тільки на позивача, а й на всіх членів сім`ї: дружину та двох дітей, через що вдома виникає постійне напруження, непорозуміння, психологічний тиск. На роботі постійні питання та перевірки зі сторони колег, внутрішньої служби безпеки компанії, представників контрагентів. Позивач тривалий проміжок часу змушений пояснювати ситуацію, виправдовуватися, працювати з психологами, як для власної реабілітації, так і підтримки психологічного стану дітей. Водночас, публікації негативного змісту впливають на репутацію однієї з найбільших компаній України та світу ТОВ «Метінвест-СМЦ», яку представляє позивач, як директор з продажу в будівельному секторі.

Розгляд заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали заяви, дійшов наступного висновку.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При цьому, слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляд заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1 статті 277 ЦК України).

Стаття 297 ЦК України визначає, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як зазначено у пунктах 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Тобто, можна дійти висновку, що способом порушення честі та гідності є поширення відповідної інформації.

Водночас, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд не може робити висновки по суті позовних вимог.

Разом з тим, заявник просить суд заборони ОСОБА_3 здійснювати будь-які дії щодо публікацій відносно ОСОБА_2 , посилаючись на те, що попередні публікації містять негативний зміст, паплюжать честь і гідність позивача, однак встановлення факту поширення відповідачем саме недостовірної та негативної інформації є предметом доказування у справі, тож задоволення заяви у обраний позивачем спосіб призведе до передчасних висновків суду щодо вчинення відповідачем дій, які порушують законні права та інтереси позивача, що є неприпустимим при вирішенні питання щодо забезпечення позову.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недостовірною та спростування чітко визначеної інформації, що міститься у окремих статтях, розміщених у мережі Інтернет в мережі Facebook.

При цьому, заявник не наводить доводів про те, що заборона поширення інформації в майбутньому є необхідним заходом для забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення вказаного позову.

Отже, заходи забезпечення позову, на застосуванні яких наполягає заявник не ґрунтуються на вимогах необхідності, достатності, та співмірності із заявленими позовними вимогами, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ Ю.С.МИЦИК