Справа № 147/1432/20
Провадження № 2/147/218/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту.

Позовна заява обґрунтована тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення

товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7944 га, кадастровий номер :01:001:0194, яка знаходиться на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району, Вінницької області, а також земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8357 га, кадастровий номер :01:001:0195, яка знаходиться на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району, Вінницької області

Згідно заповіту від 04.10.2011 року земельну ділянку (паї) ОСОБА_3 заповіла в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно відповіді на адвокатський запитом та копій державного акту і витягу з держгеокадастру вищезазначені земельні ділянки дійсно належали покійній ОСОБА_3 .

У передбачений законом спосіб ОСОБА_1 вступив в спадщину, так як у шестимісячний строк після смерті спадкодавця звернувся з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом з спадкової справи.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької обл. Вірської А.І, з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на майно яке за заповітом перейшло до нього. Однак, 30.05.2019 року позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим що на думку нотаріуса з даного заповіту не можливо встановити яку саме земельну ділянку спадкодавець заповідав заявнику. В цій відмові йому було роз`яснено право звернутись до суду для вирішення даного питання.

В зв`язку з цим виникла потреба звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту.

Таким чином ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив здійснити тлумачення заповіту, посвідченого 04.10.2011 р. секретарем Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області за реєстром №201, належного ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та складеного на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.03.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач в підготовче засідання не з`явився. Від представника позивача, адвоката Конякіна М.С., надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі та просить задовольнити. Також просив про розгляд справи без його у часті та участі його представника.

Відповідно до частини 3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 2 ст.247 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 04.10.2011 р. секретар Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області посвідчила заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №201, згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає в с.Цибулівка Тростянецького району Вінницької області, на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження на все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 , заповідає своєму онукові ОСОБА_2 , земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Цибулівської територіальної громади, в рівних долях заповідає онукові ОСОБА_2 та племіннику ОСОБА_1 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторно) серія НОМЕР_1 , виданого 22.04.2016 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.5).

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 677561 від 21.07.2006 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1.8357 га, розташованої на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0195 (а.с.9).

Аналогічна інформація зазначена також у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.04.2019 р. №НВ-019 (а.с.10-12).

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 677560 від 21.07.2006 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1.7944 га, розташованої на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0194 (а.с.84).

Даний факт також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.09.2021 р. №НВ-021 (а.с.85-88).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_1 , про що подав заяву до приватного нотаріуса Вірської А.І.

З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43697598 вбачається, що 25.04.2016 р. було здійснено реєстрацію спадкової справи №25/2016 після смерті ОСОБА_3 (а.с.16).

У листі приватного нотаріуса Тростянецької державної нотаріальної контори Вірської А.І. від 30.05.2019 р. №180/02-14 вказано, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що у заповіт є незрозумілим, а саме неможливо ідентифікувати яку саме земельну ділянку спадкодавець заповів заявнику (а.с.14).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

На підставі ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Пунктом 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 передбачено, що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Вказане кореспондується з вимогами п. 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанні правочинів недійсними» визначено, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників.

Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Правочином є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Вказане положення закріплено у ч. 1 ст. 202 ЦК України.

Тобто, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін.

Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально -розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача.

Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить, що спадкодавець ОСОБА_3 , заповідаючи у 2011 році земельні ділянки (паї) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , висловила свою волю щодо передачі у спадщину останнім саме земельних паїв, а саме - земельної ділянки площею 1.8357 га, розташованої на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0195 та земельної ділянки площею 1.7944 га, розташованої на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0194.

Враховуючи те, що таке тлумачення заповіту не виходить за межі розпорядження зробленого ОСОБА_3 , на випадок її смерті, та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 5, 13, 89, 206, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту, - задовольнити.

Витлумачити зміст заповіту, посвідченого в селі Цибулівка Тростянецького району Вінницької області 14.10.2011 року (чотирнадцятого жовтня дві тисячі одинадцятого року) ОСОБА_4 , секретарем Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №201, зазначивши про те, що заповіт містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіла в рівних долях онуку ОСОБА_2 та племіннику ОСОБА_1 земельні паї, а саме земельну ділянку площею 1.8357 га, що розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (на даний час Ободівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0195 та земельну ділянку площею 1.7944 га, що розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (на даний час Ободівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0194.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 17.05.2001 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 28.09.2021 р.

Суддя О.А. Натальчук