Провадження № 2/752/308/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 листопада 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків, -

в с т а н о в и в:

у лютому 2017 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоду в порядку регресу та просило стягнути з останньої на користь ПрАТ «Європейський страховий альянс» суму збитків в розмірі 15 542,66грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 14.08.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ОСОБА_2 був укладений договір страхування автотранспортного засобу № 39442, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Шевроле д.р.н. НОМЕР_1 .

03.06.2016 року у м. Києві сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Мазда д.р.н. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 .

Вартість відновлювального ремонту, що настав у зв`язку з пошкодженням застрахованого автомобіля в результаті даної ДТП, склала 65 032,66 грн., що підтверджується рахунком-фактурою СТО.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 143/16 від 29.12.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Шевроле д.р.н. НОМЕР_1 складає 78 959,78 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 50 939,23 грн.

На підставі повідомлення страхувальника про подію з застрахованим автомобілем та заяви на виплату страхового відшкодування, сформованого акту страховиком на виконання умов договору страхування автотранспортного засобу № 39442 було сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 65 032,66 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилалось на те, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП було складено відносно ОСОБА_3 , однак постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрите у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, проте, даною постановою встановлено, що «Аналізуючи пояснення учасників ДТП, матеріали справи, а також з урахуванням схеми розміщення світлофорів по напрямку вул. В. Липківського - вул. Кудряшова та циклограми режиму роботи світлофорів в діях ОСОБА_3 не вбачається порушень п. 16.5 ПДР, оскільки затримка в режимі роботи світлофора для напрямку руху водія ОСОБА_1 становить 5 секунд горіння червоного сигналу світлофора до моменту коли для водія ОСОБА_3 загорівся зелений сигнал світлофору», з чого слідує, що пояснення водія ОСОБА_1 відносно того, що вона рухалась на автомобілі на зелений сигнал світлофора, судом визнані хибними.

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АІ/9138315 ПАТ «СК «Універсальна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Тому, приймаючи до уваги те, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, посилаючись на ст. ст. 1166, 1191, 1194 ЦК України, звернулось до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І. від 23.03.2017 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 40).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2017 року провадження у справі в частині вимог до ПАТ «СК «Універсальна» закрито (т. 1 а.с. 65-66).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2017 року справу за позовом ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу направлено до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю (т. 1 а.с. 74).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірай М.І. від 16.10.2017 року справу прийнято до проводження (т. 1 а.с. 84).

Ухвалою від 22.06.2020 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено підготовче судове засідання на 26.11.2020 року (т. 1 а.с. 219-220).

26.11.2020 року розгляд справи не проводився, підготовче засідання призначено на 22.04.2021 року (т. 1 а.с. 231).

Ухвалою від 22.04.2021 року витребувано з Солом`янського районного суду м. Києва належним чином завірену копію справи про адміністративне правопорушення № 760/10417/16-п, провадження по справі № 3-4057/16, відносно ОСОБА_3 , підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 15.09.2021 року (т. 1 а.с. 237-238).

15.09.2021 року справа не розглядалась, судовий розгляд призначено на 08.11.2021 року (т. 2 а.с. 48).

Від відповідача ОСОБА_1 через адвоката Бачинську А.Ю. надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю (а.с. 115-119).

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що вона не визнає, що саме вона є винною в ДТП 03.06.2016 року, на факт якого посилається позивач як на підставу для виплати на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування.

Вказала, що 03.06.2016 року приблизно о 09.35 год. на регульованому перехресті вулиць Липківського та Кудряшова в м. Києві сталося зіткнення автомобілів Шевроле д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , яка почала рух в прямому напрямку, та Мазда д.р.н. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 та завершувала проїзд перехрестя.

Згідно її пояснень вона, керуючи автомобілем Мазда д.р.н. НОМЕР_2 , 03.06.2016 року о 09.32 год., проїжджаючи перехрестя вул. Урицького - вул. Кудряшова на зелений сигнал світлофора, та вже майже перетнувши перехрестя, отримала удар, який прийшовся у заднє колесо й задні та передні дверцята її автомобіля. Дані пояснення підтверджуються даними схеми ДТП, з якої вбачається, що автомобіль Мазда д.р.н. НОМЕР_2 в момент зіткнення знаходився на виїзді з перехрестя, а, отже, завершував рух через перехрестя.

Зазначила, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_3 03.06.2016 року о 09.35 год., керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, рухаючись в м. Києві по вул. М. Липківського, 1-А, порушила п.16.5 ПДР, під час ввімкнення світлофору, що дозволяє рух, не надала дорогу транспортному засобу, що завершував рух через перехрестя, що призвело до зіткнення з автомобілем Маzdа СХ-5.

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але й відносно водія автомобіля Маzdа СХ-5 ОСОБА_1 адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (або іншою статтею) не складався, та відповідно ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувалась.

До того ж, відповідно до висновку № 073-17 експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобілів Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 та Маzdа СХ-5 д/н НОМЕР_2 від 22.01.2018 року, викладені в поясненнях водіїв обставини в частині сигналу світлофора на момент скоєння ДТП носять суперечливий характер, оскільки одночасно не можуть бути ввімкнені дозволяючі сигнали на конфліктних напрямках, що підтверджується наданою на і дослідження часовою діаграмою роботи світлофорного об`єкту. Встановити сигнал світлофора на момент перетину водіями перехрестя та на момент скоєння ДТП не представляється можливим, оскільки він не має матеріального відображення в процесі ДТП. Виходячи з представлених на дослідження матеріалів, пояснення водія автомобіля Маzdа СХ-5 в частині викладених нею обставин ДТП не суперечать режиму роботи світлофорного об`єкту на даному перехресті, а саме про те, що перед зіткненням автомобіль Маzdа СХ-5 міг рухатись на дозволяючий сигнал світлофора, а після цього автомобіль Chevrolet Aveo, який стояв на іншому напряму, почав рух і відбулось зіткнення в процесі завершення автомобілем Маzdа СХ-5 проїзду перехрестя. Виходячи з наданих на дослідження матеріалів та результатів дослідження по попередніх питаннях, водію автомобіля Маzdа СХ-5 д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 при здійсненні проїзду регульованого перехрестя, з технічної точки зору належало діяти у відповідності до вимог п. 16.8 ПДР, тобто виїхати в у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. В даній дорожній обстановці, враховуючи вказані обставини даної ДТП та характер взаємного контакту автомобілів, в діях водія автомобіля Маzdа СХ-5 д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 16.8 ПДР, відповідно до яких вона повинна була діяти, з технічної точки зору не вбачається. Враховуючи вказані вище характеристики дорожньої обстановки, водій автомобіля Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 при проїзді регульованого перехрестя перед початком руху повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 та 16.5 ПДР, якщо вона починала рух після ввімкнення зеленого сигналу для свого напрямку, тобто дати дорогу транспортним засобам, які завершують проїзд перехрестя. в даному випадку автомобілю Маzdа СХ-5, а якщо початок руху автомобіля Chevrolet Aveo відбувався до моменту ввімкнення зеленого сигналу світлофора, то дотримуватись вимог п. 8.7.3.е) ПДР, тобто не відновлювати рух до моменту ввімкнення дозволяючого сигналу світлофора. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 та п.16.5 ПДР, якщо він починав рух після ввімкнення зеленого сигналу, або невідповідності вимогам п. 10.1 та п. 8.7.3.е) ПДР, якщо початок руху автомобіля Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 відбувався до моменту ввімкнення дозволяючого сигналу світлофора.

Вважала, що жодного доказу протиправності дій ОСОБА_1 , причинного зв`язку між протиправними діями та наслідками у вигляді настання ДТП 03.06.2016 року, позивачем не надано. Доводи позивача про те, що із постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року слідує, що пояснення водія ОСОБА_1 відносно того, що вона рухалась на автомобілі на зелений сигнал світлофору, судом визнані хибними, не є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 , оскільки у відповідності до ч. 6 ст.82 ЦПК України дана постанова має преюдиціальну силу лише щодо наслідків дій ОСОБА_3 , а саме, чи мало місце порушення нею п. 16.5 ПДР.

Тому, оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_1 є особою, відповідальною за заподіяння збитків, завданих автомобілю Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 в результаті ДТП, що відбулась 03.06.2016 року, просила у задоволенні позову відмовити (т. 1 а.с. 115-119).

Позивач подав відповідь на відзив, у якій вказало, що позов є доведеним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню, виходячи з обставин, викладених у ньому. Також зазначило, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію вини у ДТП, через що вона є правовою підставою для висновку про наявність вини ОСОБА_1 як заподіювача шкоди. До того ж, посилалось на те, що сам по собі факт не притягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності щодо відшкодування майнової шкоди.

Щодо поданого відповідачем висновку вказало про те, що даний висновок експерта не може бути прийнятим судом в якості належного доказу з огляду на те, що питання, що ставляться експерту, стосуються лише одного учасника ДТП - водія автомобіля Мазда, що є некоректно, оскільки поставлені питання не висвітлюють всіх обставин ДТП, дій обох учасників під час руху транспортних засобів на перехресті, та жодним чином не вказують на необґрунтованість заявлених позовних вимог; оскільки експерт Автономов М.В. здійснює експертне дослідження виключно в рамках договірних відносин з адвокатом Бачинською Г.Ю. в інтересах відповідача, він не може нести кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, хоча експерт і вказує про попередження про кримінальну відповідальність, проте притягнення останнього до кримінальної відповідальності не передбачене Положенням про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 року № 301/5.

В свою чергу, відсутність вірогідності притягнення експерта до кримінальної відповідальності ставить під сумнів його неупередженість та об`єктивність при здійсненні експертного дослідження.

Також вказало, що в розділі «Висновки» експертом зазначається, що водій Шевроле, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 при проїзді регульованого перехрестя перед початком руху повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 та 16.5 Правил дорожнього руху, якщо вона починала рух після ввімкнення зеленого сигналу для свого напрямку, тобто надати дорогу транспортним засобам, які завершують проїзд перехрестя.

Водночас, серед поставлених на експертне дослідження питань відсутнє питання щодо здійснення оцінки правомірності дій ОСОБА_3 під час настання ДТП.

До того ж, вказані твердження експерта повністю протирічать висновкам, викладеним в постанові суду, яка у відповідності до чинного законодавства є обов`язковою для виконання всіма без виключення особами, підприємствами, установами та організаціями. Натомість, п. 4.1.4 ПДР встановлено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, шо й інші учасники виконують ці Правила.

Тому, враховуючи обставини ДТП, ОСОБА_3 , виїжджаючи на зелений сигнал світлофору, розраховувала, що ОСОБА_1 виконає вимоги правил дорожнього руху, оскільки згідно часової діаграми роботи світлофорів на перехресті у ОСОБА_1 вже 8 секунд, як горів забороняючий сигнал світлофору, тому, висновок експерта не може бути належним доказом під час розгляду даної справи.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 127/25354/15-ц дійшов висновку: «скасовуючи рішення місцевого суду в частині відшкодування майнової шкоди, апеляційний суд виходив із того, що відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не є правовою підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування». Далі цією ж ухвалою встановлено: «таким чином, відсутність постанови, якою особу було визнано винним у скоєнні ДТП. не є правовою підставою для відмови у фаховій виплаті, оскільки його вину було встановлено під час розгляду цивільного спору» (т. 1 а.с. 138-1435 ).

Від відповідача ОСОБА_1 через адвоката Бачинську А.Ю. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких остання про безпідставність твердження позивача, просила врахувати дані заперечення та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову (т. 1 а.с. 167-170).

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 позовну заяву підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві, просила про її задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та інших заявах по суті позову.

Частиною 3 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно п. 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Як визначено у ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вимогами ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Судом встановлено, що 14.08.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ОСОБА_2 був укладений договір страхування автотранспортного засобу № 39442, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля Шевроле д.р.н. НОМЕР_1 (а.с. 6).

03.06.2016 року у м. Києві сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Мазда д.р.н. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження (т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 2-42).

07.06.2016 року ОСОБА_2 звернулась до позивача із повідомленням про подію з ТЗ (т. 1 а.с. 27).

Вартість відновлювального ремонту, що настав у зв`язку з пошкодженням застрахованого автомобіля в результаті даної ДТП, склала 65 032,66 грн. (т. 1 а.с. 23-24).

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 143/16 від 29.12.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Шевроле д.р.н. НОМЕР_1 складає 78 959,78 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 50 939,23 грн. (т. 1 а.с. 12-22).

На підставі повідомлення страхувальника про подію з застрахованим автомобілем від 07.06.2016 року та заяви на виплату страхового відшкодування, сформованого акту № 969/16/50/ТР25/00/2 від 12.07.2016 року страховиком на виконання умов договору страхування автотранспортного засобу № 39442 від 14.08.2015 року було сплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 65 032,66 грн. (т. 1 а.с. 7-9, 27, 28-29).

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП було складено відносно ОСОБА_3 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрите у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (т. 1 а.с. 11).

З мотивувальної частини даної постанови вбачається, що «Аналізуючи пояснення учасників ДТП, матеріали справи, а також з урахуванням схеми розміщення світлофорів по напрямку вул. В. Липківського - вул. Кудряшова та циклограми режиму роботи світлофорів в діях ОСОБА_3 не вбачається порушень п. 16.5 ПДР, оскільки затримка в режимі роботи світлофора для напрямку руху водія ОСОБА_1 становить 5 секунд горіння червоного сигналу світлофора до моменту коли для водія ОСОБА_3 загорівся зелений сигнал світлофору».

Зі змісту даної постанови вбачається, що в обґрунтування таких висновків суду покладено схему розміщення світлофорів по напрямку АДРЕСА_1 та циклограми режиму роботи світлофорів.

Встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, складався лише відносно водія ОСОБА_2 .

Протокол щодо порушення водієм ОСОБА_1 ПДР в момент ДТП не складався, постанов про її притягнення до адміністративної відповідальності або про відсутність складу адміністративного правопорушення не виносилось.

Під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 судова автотехнічна експертиза не призначалась.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АІ/9138315 ПАТ «СК «Універсальна» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн. (т. 1 а.с. 33).

Статтями ст. ст. 512, 514 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі ст. ст. 512, 514 ЦК України страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 116 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З урахуванням зазначених норм чинного ЦК України для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, відтак цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять допустимих доказів того, що дорожньо-транспортна пригода 03.06.2016 року сталася з вини водія транспортного засобу Маzdа СХ-5 д/н НОМЕР_2 ОСОБА_6 .

Як стверджує позивач, згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року ДТП 03.06.2016 року сталася з вини ОСОБА_1 .

Вказану позицію позивач мотивує тим, що вказаною постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрите у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, і встановлено, що «Аналізуючи пояснення учасників ДТП, матеріали справи, а також з урахуванням схеми розміщення світлофорів по напрямку вул. В. Липківського - вул. Кудряшова та циклограми режиму роботи світлофорів в діях ОСОБА_3 не вбачається порушень п. 16.5 ПДР, оскільки затримка в режимі роботи світлофора для напрямку руху водія ОСОБА_1 становить 5 секунд горіння червоного сигналу світлофора до моменту коли для водія ОСОБА_3 загорівся зелений сигнал світлофору», з чого позивач резюмує, що пояснення водія ОСОБА_1 відносно того, що вона рухалась на автомобілі на зелений сигнал світлофора, судом визнані хибними.

До того ж, вказує, що вказана постанова не оскаржена, набрала законної сили в установленому порядку, через що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлені нею обставини не підлягають доказуванню.

Однак, суд критично ставиться до вказаного твердження позивача, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами такої позиції.

Як вбачається зі змісту постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року, висновків про хибність пояснень водія ОСОБА_1 остання не містить. Так само, остання й не містить обставин встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП 03.06.2016 року.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч. ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Отже, з огляду на викладене, постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2016 року обов`язкова для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони ОСОБА_2 . Тому, розглядаючи цей позов, суд виходить з того, що вина ОСОБА_1 підлягає встановленню в загальному порядку.

Разом з тим, виходячи з вище вказаного, позивач, звернувшись до суду із вказаним позовом, доказів в розумінні положень ЦПК України на підтвердження своєї позиції не надав.

Перед судом не доведено обставин, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог, не встановлено в установленому законом порядку факти неправомірність поведінки ОСОБА_1 ; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою та вина ОСОБА_1 як завдавача шкоди.

До того ж, позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені ст. 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції порядком витребування доказів, який передбачений правилами ст. 84 ЦПК України, не скористалась та не витребував у встановленому законом порядку доказів, необхідних йому для обґрунтування останньої. Аналогічно позивачем не було використано право, передбачене ст. 105 ЦПК України щодо призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань з приводу обґрунтування своєї позиції.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти доводів позивача та на підтвердження свої позиції щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП 03.06.2016 року надав висновок № 073-17 експертизи обставин ДТП за участі автомобілів Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 та Маzdа СХ-5 д/н НОМЕР_2 від 22.01.2018 року, складений судовим експертом Автономовим М.В., згідно якого викладені в поясненнях водіїв обставини в частині сигналу світлофора на момент скоєння ДТП носять суперечливий характер, оскільки одночасно не можуть бути ввімкнені дозволяючі сигнали на конфліктних напрямках, що підтверджується наданою на і дослідження часовою діаграмою роботи світлофорного об`єкту. Встановити сигнал світлофора на момент перетину водіями перехрестя та на момент скоєння ДТП не представляється можливим, оскільки він не має матеріального відображення в процесі ДТП. Виходячи з представлених на дослідження матеріалів, пояснення водія автомобіля Маzdа СХ-5 в частині викладених нею обставин ДТП не суперечать режиму роботи світлофорного об`єкту на даному перехресті, а саме про те, що перед зіткненням автомобіль Маzdа СХ-5 міг рухатись на дозволяючий сигнал світлофора, а після цього автомобіль Chevrolet Aveo, який стояв на іншому напряму, почав рух і відбулось зіткнення в процесі завершення автомобілем Маzdа СХ-5 проїзду перехрестя. Виходячи з наданих на дослідження матеріалів та результатів дослідження по попередніх питаннях, водію автомобіля Маzdа СХ-5 д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 при здійсненні проїзду регульованого перехрестя, з технічної точки зору належало діяти у відповідності до вимог п. 16.8 ПДР, тобто виїхати в у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. В даній дорожній обстановці, враховуючи вказані обставини даної ДТП та характер взаємного контакту автомобілів, в діях водія автомобіля Маzdа СХ-5 д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 16.8 ПДР, відповідно до яких вона повинна була діяти, з технічної точки зору не вбачається. Враховуючи вказані вище характеристики дорожньої обстановки, водій автомобіля Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 при проїзді регульованого перехрестя перед початком руху повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 та 16.5 ПДР, якщо вона починала рух після ввімкнення зеленого сигналу для свого напрямку, тобто дати дорогу транспортним засобам, які завершують проїзд перехрестя. в даному випадку автомобілю Маzdа СХ-5, а якщо початок руху автомобіля Chevrolet Aveo відбувався до моменту ввімкнення зеленого сигналу світлофора, то дотримуватись вимог п. 8.7.3.е) ПДР, тобто не відновлювати рух до моменту ввімкнення дозволяючого сигналу світлофора. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 та п.16.5 ПДР, якщо він починав рух після ввімкнення зеленого сигналу, або невідповідності вимогам п. 10.1 та п. 8.7.3.е) ПДР, якщо початок руху автомобіля Chevrolet Aveo д/н НОМЕР_1 відбувався до моменту ввімкнення дозволяючого сигналу світлофора (т. 1 а.с. 120-124).

В даному випадку суд вважає за можливе покласти в основу рішення даний висновок, оскільки останній складено згідно з положеннями ЦПК України. Зазначений висновок містить відповіді на порушені питання, які є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, даний висновок складений для подачі до суду експертом, якого попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Даний висновок є належним доказом, а тому він може бути покладений в основу судового рішення. Позивачем не спростовано висновки судової експертизи належними та допустимими доказами.

До того ж, суд враховує, що відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким ОСОБА_1 була би притягнута до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, суд зазначає, що при розгляді справи, не позбавлений та не обмежений у праві самостійно, в рамках розгляду даного виду спору та при наявності відповідних доказів, встановити наявність/відсутність вини в діях, в даному випадку водія ОСОБА_1 .

З огляду на викладене суд, проаналізував долучені до матеріалів справи матеріали справи № 760/10417/16п: протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 239201 від 03.06.2016 року, схему місця ДТП, наявні у адміністративних матеріалах письмові пояснень учасників ДТП від 03.06.2016 року, у яких ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні ДТП не визнає, однак не вбачає за можливе дійти остаточного висновку про достатність належних та допустимих доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді.

Статтею 86 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення з відповідача шкоди, завданої в результаті ДТП.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко