Головуючий у І інстанції Шишилін О. Г. Єдиний унікальний номер 266/3762/21
Номер провадження 22-ц/804/2719/21
Доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Мальцевої Є. Є.,

Зайцевої С. А.,

секретар Сидельнікова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, посилаючись на те, що вона з 2007 року по 2009 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В жовтні 2009 року їх шлюб було розірвано. З 2016 року вона не має відомостей про місце знаходження її колишнього чоловіка, який з 2015 року служив в ЗСУ в зоні проведення антитерористичної операції та з 17 лютого 2017 року переховується від органів досудового розслідування будучи підозрюваним за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України у кримінальній справі, що розслідується Старобільським ВП ГУНП в Луганській області. Аліменти на утримання їх спільного сина він не сплачує. Оскільки вона не має відомостей про місце проживання ОСОБА_2 вже більше 5 років, просила суд визнати його безвісно відсутнім для вирішення питання про позбавлення його батьківських прав та всиновлення їх сина теперішнім чоловіком.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність ухваленого рішення, просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нею було надано усі докази того, що ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки, переховується від правоохоронних органів та будь яких відомостей про місце його знаходження вона не має. Вважає обґрунтованою свою заяву у зв`язку із тим, що вирішення питання про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім необхідно для захисту прав неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 якого бажає всиновити її теперішній чоловік.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судовою повісткою та просила розглянути скаргу за її відсутності, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без її участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не було наведено достатніх фактів того, що знаходження у розшуку її колишнього чоловіка як підозрюваного, який скоїв тяжкий злочин та переховується від органів досудового розслідування не виключає його відсутність в місці постійного проживання у зв`язку з переховуванням та унеможливлює встановлення юридичного складу, який необхідний для визнання особи безвісно відсутньою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище дружині ОСОБА_5 (а.с. 6).

21 лютого 2015 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , актовий запис №71, прізвище дружини змінено на ОСОБА_8 (а.с. 7).

Під час спільного подружнього життя у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 (а.с. 8).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? часки зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20 лютого 2013 року і до повноліття дитини (а.с. 9). Виконавчий лист № 266/813/13-ц від 24 квітня 2013 року перебуває на виконанні в Косівському відділі державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області ВП № 38842551.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 липня 2013 р. вбачається, що адреса боржника ОСОБА_2 зазначена с. Старий Косів, без зазначення вулиці, будинку, тощо (а.с. 29).

З відповіді головного державного виконавця Косівського ВДВС від 23 липня 2021 року № 20917/20.6-27 вбачається, що виконавцем проведено ряд виконавчих дій при примусовому виконанні виконавчого листа №266/813/13-ц від 24 липня 2013 р., відомості про оголошення ОСОБА_3 , як боржника у розшук відсутні (а.с. 27-28).

В апеляційній скарзі основним доводом незаконності судового рішення є те, що суд не взяв до уваги той факт, що визнання її колишнього чоловіка безвісно відсутнім необхідно для того, щоб теперішній чоловік мав можливість всиновити ОСОБА_3 , який вважає його своїм батьком та за для того, щоб вони могли вільно виїжджати за межі України всією сім`єю.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 не убачається обґрунтованих даних про обставини, які давали б підстави визнати безвісно відсутніми її колишнього чоловіка. Крім того, будь-яких даних про те, що існували обставини про загрози його життю або обставини, що дають підстави припускати загибель, заявником не надано, а мета заяви зводиться до необхідності всиновлення їх спільної дитини.

При цьому сам по собі факт непроживання особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання її безвісно відсутньою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18) зазначено, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

На підтвердження своєї заяви ОСОБА_1 надала постанову про оголошення розшуку ОСОБА_2 .

Однак апеляційний суд зазначає, що цей факт сам по собі не може свідчити, що вказана особа є безвісно відсутньою, оскільки факт не проживання особи за місцем її реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання особи безвісно відсутньою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому зазначену апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Судді В. М. Барков

С. А. Зайцева

Є. Є. Мальцева