Справа № 664/2251/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Олешки Херсонської області

Цюрупинський районний суд Херсонської області області

у складі: головуючого судді Сіденко С. І.,

при секретарі Скорик Н. С.

за участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олешки Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спорт-Статус» про визнання незаконним наказ №16-п від 15.07.2019 року про звільнення, про зобов`язання змінити формулювання причини звільнення, про внесення змін до трудової книжки, про стягнення вихідної допомоги, про стягнення компенсації за невикористані відпустки за період 2012-2018 року, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно наказу № 46 від 03.09.2012 року його було прийнято на роботу у ТОВ «Спорт-Статус» на посаду старшого охоронця, та відповідно наказу № 16-п від 15.07.2019 року його було звільнено за прогули без поважних причин на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає наказ про звільнення з ініціативі власника незаконним, формулювання причини звільнення з роботи безпідставним з наступних підстав: він працював у відповідача відповідно укладеного трудового договору, старшим охоронцем з 03.09. 2012 року по 15.07.2019 з встановленим режимом роботи (чергування) доба через дві. 28.04.2019 року позивач заступив на чергування, відпрацював добове чергування у зв`язку з тим, що у графіку чергувань на травень місяць його не було включено. Відповідно до графіка роботи на квітень, відпрацювавши зміну з 28 на 29 квітня позивач повинен був стати на чергування 1 травня 2019 року) нащо отримав пропозицію звільнитися за власним бажанням. 29.04.2019 р. позивача до роботи не допустили, з графіком роботи на травень не ознайомили. В подальшому позивч звернувся до до лікарні, та перебував на лікарняному з 02.05.2019 року по 17.05.2019 року, на час хвороби позивача не було покладено його обов`язки на іншого старшого охоронця. 20.05.2019 року позивача до роботи не допустили і він написав заяву на звільнення за ч.З ст. 38 КЗпП України за власним бажанням від 21.05.2019 року. Не отримавши результатів розгляду заяви на звільнення від 21.05.2019 року, за власним бажанням відповідно до ч.З ст. 38 КЗпП України, він направив відповідачу заяву у якій просив повідомити про результати розгляду заяви на звільнення від 21.05.2019 року. Вважає, що відповідач, порушуючи вимоги ст.38 КЗпП України заяву не розглянув, видав наказ № 5-од від 27.05.2019 р. про проведення службового розслідування. Не отримавши результатів розгляду заяви на звільнення від 21.05.2019 року, за власним бажанням відповідно до ч.З ст. 38 КЗпП України, 06.06.2019 року позивач направив відповідачу заяву у якій просив повідомити про результати розгляду заяви на звільнення та 22.06.2019 року отримав від відповідача рекомендований лист у якому його повідомляли про те, що мою заяву на звільнення за власним бажанням відповідно до ч.З ст. 38 КЗпП України отримали 24.05.2019 року, та про створення комісії наказ № 5-од від 27.05.2019 р. для проведення службового розслідування щодо повідомленої інформації про порушення з боку Товариства вимог законодавства про працю та умов трудового договору, далі зазначено, що за результатами службового розслідування - Товариство не має законних підстав для мого звільнення в порядку ч.З ст.38 КЗпП України. Вважає, що факт не допуску його до роботи у травні 2019 року, відмови у звільненні за власним бажанням за п. З cm.З8 КЗпП України є порушенням з боку роботодавця законодавства про працю. Також позивачем зазначено в позовній заяві про невикористання нам щорічних відпусток за період 2012-2019 роки, неотримання виплати компенсації за невикористані відпустки, не проведення з урахуванням зазначено остаточного розрахунку при звільнення.

З наведених підстав, після уточнення позовних вимог, позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним наказ № 16-п від 15.07.2019 року ТОВ «Спорт- Статус» про звільнення старшого охоронця ОСОБА_2 за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України з 15.07.2019 року, зобовязати ТОВ «Спорт-Статус» змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 у наказі № 16-п від 15.07.2019 року « звільнений за прогул п.4.ст.40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч.З ст.38 КЗпП України, зобов`язати ТОВ «Спорт-Статус» внести зміни до трудової книжки, стягнути з ТОВ «Спорт-Статус» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 13200 грн., стягнути з ТОВ «Спорт-Статус» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки за період 2012-2018 роки в сумі 20050 грн.56 коп., стягнути з ТОВ «Спорт-Статус» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 86112 грн.72 коп.

Не погодившись з заявленим позовом, представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, та відзив на уточнену позовну заяву в яких посилався на те, що Позивач був відсутній на роботі два місці без надання пояснень поважності такої відсутності. З моменту закінчення лікарняного згідно листа непрацездатності та датою написання заяви про звільнення пройшло декілька днів, але у цей та подальші періоди Позивач взагалі не виходив на роботу, що у будь якому випадку є безумовною підставою для визнання факту відсутності Позивача на робочому місці прогулом, при умові що він не надав жодних пояснень щодо поважності причин такої відсутності. Позивачем не надано жодних доказів для підтвердження своїх слів та позовних вимог. Звинувачення Позивача у незаконності звільнення та порушень трудового законодавства з боку Відповідача нічим не підтверджуються, являються надуманими та не відповідають дійсним фактичним обставинам. Позивач на думку Відповідача навмисно зловживав своїми правами, уникав від зв`язк у з Відповідачем, відмовлявся надавати будь-які пояснення та безпідставно вимагав звільнити його в порядку ч. З ст. 38 КЗпП України. Також зазначили, що Позивач за весь вказаний період направлявся у щорічні оплачувані відпустки відповідно до графіку щорічних відпусток, за які йому виплачувались відпускні. На момент звільнення Відповідач здійснив виплату всіх сум, належних позивачу при звільненні, які він зобов`язаний був нарахувати відповідно до вимог очинного Законодавства. У відпустку Позивач ходив щорічно, за що йому нараховувались та оплачувались відпускні, при цьому Позивач протягом 8 років не заперечував проти розміру ачених відпускних та взагалі не піднімав питання про те, що його начебто жодного разу не скали у щорічну відпустку, що також підтверджує, що дане питання є надуманим. Зазанчив, що вихідна допомога виплачується лише у випадку звільнення в порядку ч. З ст. 38 КЗпП України, Позивача було звільнено в порядку п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - вимога щодо виплати вихідної зги є безпідставною та необгрунтованою. З наведених відстав представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви в тому числі із підстав пропущення позивачем строку позовної давності за позовну вимогу про стягнення відпускних виплат.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов та відзиві на уточнену позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно наказу № 46 від «03» вересня 2012 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу у ТОВ «Спорт-Статус» на посаду старшого охоронця. Відповідно наказу № 16-п від «15» липня 2019 року його було звільнено на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. «02» травня 2019 року ОСОБА_1 відкрив лікарняний листок непрацездатності Серія АДЛ № 747824 терміном до «04» травня 2019 року, далі даний лікарняний неодноразово подовжувався: з «05» травня 2019 року подовжено до «07 травня 2019 року; з «08» травня 2019 року подовжено до «10» травня 2019 року; з «10» травня 2019 року подовжено до «11» травня 2019 року; з даним лікарняним працівник мав стати до роботи «12» травня 2019 року. «13» травня 2019 року ОСОБА_1 відкрив новий лікарняний листок непрацездатності Серія АДВ №912962 (з відміткою як первинний, а не продовжений) терміном до «15» травня 2019 року, який було подовжено з «16» травня до «17» травня 2019 року. Згідно лікарняного листка непрацездатності ОСОБА_1 мав стати до роботи з «18» травня 2019 року. Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства, затверджених наказом Товариства № 2-ОД від 01.02.2012, перший робочий день ОСОБА_1 понеділок - «20» травня 2019 року. ОСОБА_1 на роботу не вийшов у зазначені числа, про причини його відсутності на роботі не повідомив. Факт відсутності ОСОБА_1 був зафіксований Актами відсутності працівника на робочому місці: № 1 від «20» травня 2019 року; № 2 від «21» травня 2019 року; № 3 від «22» травня 2019 року; № 4 від «23» травня 2019 року; № 5 від «24» травня 2019 року. «24» травня 2019 року Товариство отримало лист від старшого охоронця ОСОБА_1 від 21,05.2019. в якому Він вказував про порушення його трудових прав щодо створення неприйнятних умов праці, тиску та примусу до написання заяви про звільнення за власним бажанням та не допуску його до роботи. До листа ОСОБА_1 також була додана заява про звільнення за власним бажанням на підставі порушення роботодавцем трудових прав в порядку ч. З ст. 38 КЗпП. У зв`язку із відсутністю Позивача на роботі без поважної причини Відповідач визнав факт його відсутності на робочому місці прогулом. За результатами звернення Позивача Наказом директора Товариства Пастушенка В.М. № 5-ОД від «27» травня 2019 року було створено комісію для проведення службового розслідування щодо повідомленої ОСОБА_1 інформації про порушення з боку Товариства вимог законодавства про працю та умов трудового договору. За результатами службового розслідування Комісія Актом від «05» червня 2019 року встановила наступні обставини: Товариство не перешкоджало виходу ОСОБА_1 на роботу, повідомлень про звільнення чи скорочення чисельності або штату працівників йому не направлялись; повідомлення ОСОБА_1 щодо створення неприйнятних умов праці та примусу його до підписання заяви про звільнення за власним бажанням та за будь-якою іншою підставою не підтвердились; будь-які інші випадки невиконання з боку Товариства вимог законодавства про працю та умов укладеного з ОСОБА_1 трудового договору не виявлені. А тому Комісія дійшла висновку, що вона не вбачає порушення трудового законодавства відносно старшого охоронця ОСОБА_1 , а тому підстави для звільнення ОСОБА_1 в порядку ч. З ст. 38 КЗпП - відсутні. Про результати службового розслідування Товариство повідомило ОСОБА_1 . Листом, в якому Товариство, зокрема, просило ОСОБА_1 з`явитись на роботу відповідно до графіку внутрішнього трудового розпорядку та надати письмові пояснення про причини його відсутності на роботі з «20» травня 2019 року, просили надати пояснення про причини його відсутності на роботі з наданням доказів, які підтверджують поважність причин такої відсутності (за наявності). Крім того, у листі вих. № 102 Товариства було зазначено, що Товариство жодним чином не перешкоджає ОСОБА_1 у реалізації права на розірвання укладеного з ним трудового договору, проте при реалізації цього права Товариство просило його сумлінно дотримуватись вимог, передбачених Кодексом законів про працю України. «14» червня 2019 року Товариство отримало від ОСОБА_1 . Заяву від «06» липня 2019 року щодо його повідомлення про результати розгляду заяви від «21» травня 2019 року про звільнення за п. З ст. 38 Кодексу законів про працю України з копією цієї заяви.

«14» червня 2019 року Товариство направило на адресу ОСОБА_1 . Лист вих. № 103 від «19» червня 2019 року, в якому повідомлено що Товариство належним чином відреагувало на звернення ОСОБА_1 листом від «06» травня 2019 року №102. Разом з цим Товариство повторно просило ОСОБА_1 з`явитись на роботу відповідно до графіку внутрішнього трудового розпорядку та надати або направити на адресу листування Товариства письмові пояснення про причини його відсутності на роботі з «20» травня 2019 року. Лист Товариство вих. № 103 від «19» червня 2019 року був вручений ОСОБА_1 «04» липня 2019 року. Проте станом на день складання цього Відзиву, так само жодної відповіді на даний лист Позивачем не надано, усних або письмових пояснень про причини його відсутності на роботі з «20» травня 2019 року не надавав. «29» червня 2019 року Товариство отримало третій лист від ОСОБА_1 від «25» червня 2019 року, в якому ОСОБА_1 повторно попросив звільнити його відповідно до поданої заяви від «21» травня 2019 року. Пояснень про причин його відсутності на роботі з «20» травня 2019 року ОСОБА_1 знову не надавав. На підтвердження фактів відсутності позивача - старшого охоронця Товариства ОСОБА_1 з «20» травня 2019 року на роботі Відповідачем надані суду : Акт відсутності працівника на робочому місці № 1 від 20 травня 2019 року; Акт відсутності працівника на робочому місці № 2 від 21 травня 2019 року;Акт відсутності працівника на робочому місці № 3 від 22 травня 2019 року;Акт відсутності працівника на робочому місці № 4 від 23 травня 2019 року;Акт відсутності працівника на робочому місці № 5 від 24 травня 2019 року;Доповідна записка старшого охоронця ОСОБА_3 від 20.05.2019 про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці;Доповідна записка старшого охоронця ОСОБА_3 від 08.07.2019 про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці; Табель обліку використання робочого часу за травень 2019 року; Табель обліку використання робочого часу за червень 2019 року; Табель обліку використання робочого часу за червень 2019 року. Згідно отриманої Директором Товариства доповідної записки від старшого охорони ОСОБА_3 від «08» липня 2019 року старший охоронець Товариство ОСОБА_1 з «20» травня 2019 року по дату та час складання цієї доповідної записки досі відсутній на робочому місці - службове приміщення Товариство, розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Зала Егерсег 18 приміщення ТРК «Фабрика». Про причину відсутності на роботі ОСОБА_1 нічого не повідомляв.

На підставі даної доповідної записки наказом директора Товариства Хе 7-ОД від «09» липня 2019 року було створено комісію для службового розслідування по факту відсутності старшого охоронця ОСОБА_1 з «20» травня 2019 року на робочому місці. «12» липня 2019 року Комісією було встановлено, що після закриття лікарняного листка старший охоронець ОСОБА_1 мав стати до роботи у перший робочий день «20» травня 2019 року (службове приміщення ТОВ «СПОРТ-СТАТУС», розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Зала Егерсег 18 приміщення ТРК «Фабрика»), проте на роботу не вийшов, про причини його відсутності на роботі нікого не повідомив; З «21» по «24» травня 2019 року ОСОБА_1 так само був відсутній на роботі, про причини його відсутності на роботі нікого не повідомив; «24» травня 2019 року ТОВ «СПОРТ-СТАТУС» отримало лист з заявою від ОСОБА_1 від 21.05.2019 про звільнення за власним бажанням на підставі порушення роботодавцем трудових прав в порядку ч. З ст. 38 КЗпП; За результатом службового розслідування Комісія ТОВ «СПОРТ-СТАТУС» дійшла висновку, що вона не вбачає порушення трудового законодавства відносно старшого охоронця ОСОБА_1 , а тому підстави для звільнення ОСОБА_1 в порядку ч. З ст. 38 КЗпП відсутні;

Листом від «06» травня 2019 року ТОВ «СПОРТ-СТАТУС» просило ОСОБА_1 з`явитись на роботу відповідно до графіку внутрішнього трудового розпорядку та запропоновано надати або направити на поштову адресу письмові пояснення про причини його відсутності на роботі з «20» травня 2019 року. Даний лист отримано ОСОБА_1 «22» червня 2019 року;

Листом від «19» червня 2019 року ТОВ «СПОРТ-СТАТУС» просило ОСОБА_1 з`явитись на роботу відповідно до графіку внутрішнього трудового розпорядку та запропоновано надати або направити на поштову адресу письмові пояснення про причини його відсутності на роботі з «20» травня 2019 року. Даний лист отримано ОСОБА_1 «04» липня 2019 року; Було встановлено, щ з «20» травня 2019 року по дату складання Акту (включно) ОСОБА_1 на роботі відсутній, за цей період ні усних ні письмових пояснень про причини його відсутності на роботі на адресу ТОВ «СПОРТ-СТАТУС» не надходило. Таким чином, Комісія прийшла до висновку, що відсутність старшого охоронця ОСОБА_1 на робочому місці та про наявність в його діях порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку (порушення трудової дисципліни) та є прогулами в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом Товариства № 9-ОД від 15.07.2019 Позивача було Звільнено 15.07.2019 за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проведено повний розрахунок в день звільнення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що він працював охоронцем у відповідача з 03.09.2012 року по 15.05.2019 року з встановленим режимом роботи (чергування) доба через дві в зміні працювало 2 охоронця, та те, що 26.04.2019 року о 10 годині заступником начальника безпеки сітки фітнес клубів «Спорт лайф» Саранцевим К.М. були проведені збори, де повідомили, що тепер по всій сітці клубів в зміні буде працювати один охоронець, та був представлений новий начальник охорони ОСОБА_3 . Також свідок зазначив. що до роботи охоронцем у травні 2019 року допущений не був, новий начальник охорони вимагав написати заяву на звільнення за власним бажанням або за згодою сторін, він відмовлявся, їздив з питання подальшого працевлаштування до керівництва підприємства до м. Києва, те порозуміння не знайшов і вимушений був подати заяву на звільнення за згодою сторін п. ст.36 КЗпП України, наказом № 11 від 15.05.2019 ро був звільнений з роботи. На його думку це свідчить про те, що відповідач саме в такий спосіб мав за мету вирішити питання про звільнення охоронців і він цього домігся, що позивач був звільнений за прогул ( тому, що відмовився виконати волю роботодавця та написати заяву про звільнення за згодою сторін) , а інших звільнили відповідно написаних заяв на звільнення, на мою думку під тиском. Доказом цього є те, що у квітні 2019 року працювало 6 охоронців і начальник охорони відповідно табелю обліку використання робочого часу за липень 2019 року вказано, 2 охоронців, а саме я, який перебуває у прогулі та ОСОБА_5 інших вже нема.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що працював у відповідача начальником охорони з 2012 року по 2018 рік засвідчив те, що працівники охорони ТОВ «Спорт-Статус» які працювали у місті Херсоні виконували охорону фітнес клуба «Спорт лайф», був встановлений режимом роботи (чергування) доба через дві в зміні працювало по 2 співробітника, старший охоронець та охоронець.

Отже на підставі наданих Відповідачем доказів судом встановлено обґрунтованість висновків роботодавця стосовно систематичного порушення трудової дисципліни Позивачем, яке також грунтовалось на висновках службового розслідування.

Суд критично ставиться до посилань позивача про те, що відповідач перешкоджав йому у доступі до роботи, оскільки наданими письмовими доказами підтверджені протилежні обставини, якими встановлено, що відповідач неодноразово вживав дій щодо з`ясування обставин відсутності позивача та закликав його до дотримання трудової дисципліни. Крім того за змістом позовної заяви та у поясненнях Позивача ним визнається факт його відсутності його на робочому місці без поважних причин.

Суд критично ставиться до показів свідків, оскільки свідчення носять більш оціночний характер. Отже суд вбачає в позиції позивача формальні підстави звернення до суду з позовною вимогою щодо визнання наказу про звільнення незаконним. Оскільки вихідна допомога виплачується лише у випадку звільнення в порядку ч. З ст. 38 КЗпП України, а Позивача було звільнено в порядку п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, то вимога щодо виплати вихідної допомоги є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Згідно статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору може бути прогул без поважних причин, яким є в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Щодо позовної вимоги про стягнення виплат за невикористані щорічні відпустки судом встановлено наступне: згідно наданих відповідачем відомостей ОК-5 Позивачу були здійснені нарахування та виплати за період з 2013 року по 2018 рік. за які окрім заробітної плати виплачувались відпускні за надану щорічну відпустку. Позивач за весь вказаний період направлявся у щорічні оплачувані відпустки відповідно до графіку щорічних відпусток, за які йому виплачувались відпускні. Данні факти підтверджені графіками щорічних відпусток затверджених директором Товариства та відмітками в ісобовій картці працівника, яку Позивач завірив своїм підписом у день звільнення; відомостями по розподілу виплат, що генеруються за допомогою програмного забезпечення банку, банківськими виписками по виплатам, здійсненим Відповідачем Позивачу. В 2012 році позивач був прийнятий на роботу, тому відпустку не оформлював. Отже суд приходить до висновку, що на момент звільнення Відповідач здійснив виплату всіх сум, належних позивачу при звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 147-150 КЗпП, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спорт-Статус» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, шляхом подання скарги до апеляційного суду Херсонської області з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спорт-Статус», , юридична адреса: м. Київ, вул. Катерини Білокур, буд. 1, оф. 23

Повний текст рішення виготовлено 30.12.2021 року о 15-00 год.

Суддя С.І.Сіденко