ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1971/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 , її представника адвоката Богача А.А., позивача ОСОБА_2 , його представника адвоката Говорецького А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2021 року (суддя Стефанишин С.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що шлюб з відповідачем розірвано, сторони не ведуть спільного господарства та не спілкуються між собою. Донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Мати свідомо перешкоджає спілкуванню батька зі своєю дитиною, повністю відмовляється від обов`язку спільного виховання дитини.

У зв`язку з цим позивач просив суд визначити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: систематичні побачення з донькою ОСОБА_4 двічі на тиждень, у суботу з 15.00 до 17.00 години за місцем проживання дитини у присутності матері, та неділю з 14.00 до 17.00 з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей; кожен день народження доньки ОСОБА_4 з 13.00 до 17 00 за місцем її проживання з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей, без відриву від навчального процесу, враховуючи режим сну та стан здоров`я дитини; після досягнення дитиною 7-ми років: друга половина літніх та весняних канікул, перша половина зимових та осінніх канікул (почергово за попередньою домовленістю з матір`ю) за місцем свого проживання; новорічні, Різдвяні свята, Пасху дитина проводить почергово з матір`ю та батьком; спілкування батька з донькою ОСОБА_4 в телефонному режимі без обмежень.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною, задоволено частково.

Встановлено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щотижня у суботу з 15.00 до 17.00 год. за місцем проживання дитини, на дитячих майданчиках, розважальних дитячих закладах, у присутності матері або без неї, за її згодою; кожен день народження доньки з 13.00 до 17.00 год., з урахуванням навчального процесу, за місцем проживання дитини, на дитячих майданчиках, розважальних дитячих закладах у присутності матері. Зустрічі проводяться з урахуванням психологічного та психічного стану здоров`я дитини, за її бажанням.

Після встановлення психологічного контакту між батьком і донькою та її одужання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводить другу половину літніх і весняних канікул, першу половину зимових, осінніх канікул, новорічні, Різдвяні свята, Пасху (почергово, за попередньою домовленістю з матір`ю) за місцем проживання батька.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Вважає вказане рішення незаконним, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, в судовому зсіданні недоведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

При прийнятті рішення судом не враховано психотравмуючого впливу батька на доньку, що мав місце після їх зустрічей та спілкування, про що в матеріалах справи наявні докази. Згідно з висновком психолога ОСОБА_5 від 23.03.2021 за результатами діагностичного обстеження встановлено, що психотравмуючим для дитини є не сам образ батька, а його дії та вчинки стосовно дитини. Найбільшим симптомом посттравматичного стресового розладу є нав`язливі спогади про травмуючи ситуації, які носять надзвичайно яскравий та фрагментарний характер (картинки з минулого). Дані спогади супроводжуються переживанням страху, тривоги та безпорадності, які по силі відчуттів подібні до тих, що дитина переживала у перший раз. У висновку, серед іншого, зазначено, що Емілії до повного проходження нею реабілітації варто уникати образів та подій, пов`язаних з її батьком.

Апелянт відмічає зв`язок між зустрічами батька та дитини, та наявність негативних наслідків для неї, про що у медичній картці амбулаторного хворого та довідках зроблені записи.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції необґрунтовано ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи, посилаючись на затягування розгляду справи.

Судом не врахованого та не зазначено у рішенні, що побачення ОСОБА_4 з батьком можливі з врахуванням фізіологічного стану дитини, натомість зазначено про «психічний та психологічний стан здоров`я».

Крім того, суд не звернув уваги на неправомірні дії, що вчинялись ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , зокрема, до справи долучено висновок ДОП СП ХВП від 20.10.2017, у якому зазначено події, що відбувались 05.10.2017, а саме ОСОБА_2 шляхом пошкодження дверей потрапив до квартири, де проживає ОСОБА_1 , після чого погрожував фізичною розправою, штовхав та виражався нецензурною лайкою, і в діях якого зафіксовано факт адміністративного правопорушення. Надалі з жовтня 2017 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відділу поліції із заявами про вчинення щодо неї насильства ОСОБА_2 , по одній заяві, що була подана 27.09.2019, проводиться досудове розслідування. Проте випадки психологічного та фізичного тиску не припиняються, відповідач переживає за своє життя та життя дитини. Апелянт писала заяви про винесення заборонного припису.

Також місцевим судом не взято до уваги запропонований ОСОБА_1 спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що при прийнятті рішення суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування судового рішення. ЄСПЛ наголосив на двох аспектах: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Апелянт не згідна з розподілом судових витрат. Задовольняючи позовні вимоги частково суд мав би стягнути судовий збір з відповідача ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

В силу ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

За приписами п. п. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 752/9697/19).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що за період перебування у шлюбі сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2018 року (повторним), виданим Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Хмельницькій області (а. с. 4).

З моменту розірвання шлюбу дочка проживає разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Даними висновку органу опіки та піклування Хмельницької міської ради №2018/01-31 від 25.06.2021 року встановлено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щотижня у суботу з 15.00 до 17.00 за місцем проживання дитини, на дитячих майданчиках, розважальних дитячих закладах, у присутності матері або без неї, за її згодою; кожен день народження доньки з 13.00 до 17.00, з урахуванням навчального процесу, за місцем проживання дитини, на дитячих майданчиках, розважальних дитячих закладах у присутності матері. Зустрічі проводяться з урахуванням психологічного та психічного стану здоров`я дитини, за її бажанням (а. с. 61-61а).

Після встановлення психологічного контакту між батьком і донькою та її одужання дівчинка проводить другу половину літніх і весняних канікул, першу половину зимових, осінніх канікул, новорічні, Різдвяні свята, Пасху (почергово, за попередньою домовленістю з матір`ю) за місцем проживання батька.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що сторони не в змозі досягнути взаємопорозуміння щодо порядку виховання неповнолітньої дочки.

Суд взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Хмельницької міської ради №2018/01-31 від 25.06.2021 року, та дійшов висновку, що запропоновані способи участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_4 відповідають інтересам неповнолітньої дитини та будуть ефективними у її вихованні.

На думку суду відповідач та її представник у судовому засіданні не навели переконливих для суду доказів та аргументів, що позивач повинен бачитися з батьком тільки за умови виконання вимог матері.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами, є обґрунтованим та узгоджується з нормами сімейного законодавства. Проте відповідач не надала належних та достатніх доказів, що підтверджують негативне ставлення батька до виконання своїх обов`язків, відсутність прихильності дитини до батька, що вік дитини, стан її здоров`я перешкоджає спілкуванню батька з донькою. Відсутні в матеріалах справи докази зловживання позивачем алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відсутні і докази того, що стан психічного здоров`я батька перешкоджає його спілкуванню з дочкою.

Твердження ОСОБА_1 , що при прийнятті рішення судом не враховано психотравмуючого впливу батька на доньку, що мав місце після їх зустрічей та спілкування, про що в матеріалах справи наявні докази, на висновки суду не впливає. Зазначені докази суд першої інстанції при прийнятті рішення врахував, та правомірно дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, зазначивши, що зустрічі з батьком мають проводитись з урахуванням психологічного та психічного стану здоров`я дитини та за її бажанням. Надані відповідачем до матеріалів справи довідки сімейного психолога, невролога, приватної клініки сімейної медицини, копія висновку ДОП СП ХВП, відповідь ХВП ГУНП, рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради про надання згоди на психіатричний огляд та амбулаторну психіатричну допомогу Емілії без згоди батька, постанови суду за наслідками розгляду питання про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, заяви про винесення заборонного припису від 08.10.2019, а також пояснення ОСОБА_1 , подані Хмельницькому міськрайонному суду 06.10.2021, тощо не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позовних вимог та відмови батькові у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Аналогічно не може бути підставою для скасування судового рішення та відмови у позові посилання апелянта на зв`язок між зустрічами батька та дитини, та наявність негативних наслідків для неї, про що у медичній картці амбулаторного хворого та довідках зроблені записи. Рішенням дозволено зустрічі дитини та батька за бажанням дитини.

Безпідставними та такими, що не впливають на правильність рішення є аргументи апелянта, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи, посилаючись на затягування розгляду справи. Апелянт не була позбавлена можливості замовити висновок експерта самостійно і поставити питання про його доручення до справи. Крім того, матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування Хмельницької міської ради №2018/01-31 від 25.06.2021 року та висновок психолога, які судом було досліджено. Останній містить рекомендації батькам здійснювати дітоцентричний підхід у вихованні дитини, а саме першочергово, та обов`язково спільно, розглядати потреби дитини та відновлення її психоемоційного стану (а. с. 112-113).

Суд, всупереч посиланню апелянта, прийняв рішення з врахуванням заперечень відповідача, що побачення ОСОБА_4 з батьком можливі лише з врахуванням фізіологічного стану дитини.

Не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову твердження ОСОБА_1 , що місцевий суд не звернув уваги на неправомірні дії, що вчинялись ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , її матері. Вказані відповідачем обставини враховані судом, на обґрунтованість позову не впливають. Відповідач не надала належних і достатніх доказів, що таке спілкування дочки і батька перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Необґрунтованим є посилання апелянта, що місцевим судом не взято до уваги запропонований ОСОБА_1 спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини. Судом позов задоволено частково з урахуванням вимог відповідача.

Шодо незгоди апелянта з розподілом судових витрат слід зазначити наступне.

За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позовна заява була подана до суду першої інстанції у жовтні 2020 року. Заявлялась 1 вимога немайнового характеру.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

За приписами п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції Закону, чинній на момент подання позову, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.).

Згідно квитанції позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 840,80 грн. судового збору, з дотриманням вимог Закону (а. с. 1).

Рішенням суду позов задоволено частково. Проте, суд встановив спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_4 . При постановленні рішення судом першої інстанції підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми судового збору меншої, ніж 840,80 грн., відсутні, оскільки не підлягає визначенню відсоткового співвідношення між заявленою вимогою немайнового характеру та частиною позову, яка задоволена судом у даній справі.

Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк