ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року

справа № 712/7521/21
провадження № 22-ц/821/2199/21
категорія: 312000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

секретаря - Любченко Т. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» про захист прав споживачів, у складі головуючого судді, Романенко В. А., повний текст рішення складено 19 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и в :

08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом вищезазначеного змісту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» 17 вересня 2020 року укладений договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальними послугами.

При цьому позивач зазначила, що відповідач під час підписання договору ввів її в оману, адже не надав роз`яснення стосовно суми боргу, законності стягнення зазначеної суми боргу. Для позивача з боку відповідача було складено лист-розрахунок по о/р № НОМЕР_1 . З розрахунку відповідача вбачається, що борг, про який згадується в договорі, сформовано з невідомої дати, але за будь-яких обставин, раніше 2013 року.

Чинним законодавством передбачається загальна позовна давність, в тому числі на вимоги про погашення боргу за житлово-комунальні послуги, строком у 3 роки. Аналізуючи наведене, відповідач в умови договору записав борг, який не відповідає вимогам закону та не існував, адже розрахунок взято «зі стелі». При цьому, відповідачем не вчинені дії щодо роз`яснення ОСОБА_1 обставин виникнення боргу, його розрахункові чинники, періоди виникнення боргу та інші відомості, у відповідності до яких позивач отримала б повну, достовірну, своєчасну інформацію про борг.

Також зауважила, що в тексті оспорюваного договору відсутні відомості про те, що позивач прочитала договір, зрозуміла всі його пункти та підтвердила свій борг «підписом на цьому договорі» в сумі 52 328 грн 77 коп., як беззаперечний факт. Також в тексті договору відсутній текст, як приклад, «сторони погодили суму боргу за період…»

ОСОБА_1 , як не погоджувалась, так і не погоджується із сумою боргу. Крім того п. 1 укладеного договору не відповідає п. 1 типової форми договору затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 року № 976 «Про затвердження порядку погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги», тому що у договорі відсутній розрахунок заборгованості окремо по кожному року з розподілом за місяцями, а тому позивач не знала за які періоди і з чого заборгованість складається.

Стверджує, що текст договору не було надано до прочитання, а лише надано для підпису через «віконце» будівлі ПАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» з боку юриста (ПІБ позивач не пам`ятає).

Жодних написів позивача в тексті договору не існує. Також, в тексті договору, відсутні відомості про борговий період, за який відповідач намагається стягнути борг. На виконання вимог договору позивач не здійснювала платежів. Вказане підтверджується відомостями відповідача.

Таким чином, з боку відповідача відбулося порушення умов ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» відносно позивача.

За наведених мотивів позивач просила визнати недійсним договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладений 17 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Черкаське хімволокно». Здійснити розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» про захист прав споживачів відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що спірний договір про реструктуризацію заборгованості підписаний сторонами з додержанням вимог чинного законодавства, належних та допустимих доказів позивачем, які б спростовували вказаний факт, та які могли б бути підставою для визнання спірного договору недійсним, з позовною заявою надано не було. Будь-яких прав позивача як споживача послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню відповідачем порушено не було.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 12 листопада 2021 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк М. В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, порушив питання про скасування рішення Сосніського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2021 року та постановлення нового судового рішення про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості, укладеного 17 вересня 2001 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Черкаське хімволокно».

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони під час укладення оспорюваного договору реструктуризації не узгодили істотних умов договору, зокрема стосовно відомостей за який період і за якими сумами складається загальний розмір суми боргу. Адже відповідач незаконно нарахував борг за строк понад строки позовної давності. При цьому відповідач не виконав вимогу Закону України «Про захист прав споживачів» відносно надання достовірної, своєчасної повної інформації про суми боргу. Таким чином внаслідок умисних дій відповідача, скаржниця була позбавлена можливості перевірити суми боргу та введена в оману, щодо законності встановлення боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» зазначив, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі та вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2021 року - без змін.

Крім цього зазначив, що період виникнення богу не є предметом спору у даній справі, це питання має розглядатися в окремому порядку, як і питання строків позовної давності, тому вказані аргументи не можуть бути аргументами для визнання договору недійсним.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка М. В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року розгляд апеляційної скарги призначено на 22 грудня 2021 року на 12:00 год. з повідомленням учасників справи про дату час і місце її розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг (послуги по опаленню та гарячому водопостачанню) у квартирі АДРЕСА_1 . Особовий рахунок НОМЕР_1 .

17 вересня 2020 року між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 1 договору підприємство надає громадянину розстрочку у погашені заборгованості з теплопостачання, що утворилась станом на 1 вересня 2020 року на суму 52 328 грн 77 коп. до 31 серпня 2001 року щомісячно по 4 360 грн 73 коп. боргу + поточні нарахування.

Відповідно до п. 4 договору про реструктуризацію заборгованості громадянин зобов`язуються забезпечити своєчасне погашення боргу за житлово-комунальні послуги згідно з умовами, передбаченими договором.

Відповідно до п. 7 у випадку невиконання умов договору, викладених у п. 4 даного договору більше 6 місяців, договір вважається розірваним, сума заборгованості і пеня стягується в судовому порядку без додаткового попередження боржника.

Згідно з п. 8 договору в разі несплати в поточному місяці щомісячного нарахування та визначеної суми боргу, згідно договору до 30 числа кожного місяця, договір буде вважатися розірваним в односторонньому порядку. Борг, який залишився на момент розірвання договору підлягає до сплати в 10-денний період.

Пунктом 9 договору визначено, що він набирає силу з моменту укладання і діє до дати погашення боргу згідно п. 1 даного договору. Зміни до договору можуть бути внесені лише за згодою сторін - п. 12 договору.

У відповідності до п. 11 договір складено у двох примірниках (по одному примірнику для кожної сторони), що мають однакову юридичну силу.

Рішенням Соснівського районного суду у справі № 712/907/21 від 20 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» про захист прав споживачів відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» про захист прав споживачів, просила розірвати договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладений 17 вересня 2020 року між нею та відповідачем.

Приведеним судовим рішенням також встановлено, що станом на час підписання спірного договору заборгованість за послуги по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню позивача по особовому рахунку НОМЕР_1 складала 52 328 грн 77 коп., з врахуванням останньої оплати позивачкою 5 000 грн перед підписанням договору у вересні 2020 року: заборгованість станом на 01 вересня 2020 року у сумі 57 328 грн 77 коп. - 5 000 грн 00 коп. = 52 328 грн 77 коп. (а. с. 36-40).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката - Яцюка М. В., про відкладення судового розгляду, з посиланням на стан здоров`я представника, який не дає можливості бути присутнім у судовому засіданні та надати особисті пояснення. Будь-яких доказів в підтвердження вимог клопотання до останнього не долучено.

Водночас, судова колегія відхиляє дане клопотання виходячи з того, що як представник Яцюк М. В. так і безпосередньо скаржниця ОСОБА_1 , виходячи з приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є такими, що сповіщені про дату, час і місце розгляду справи належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників, а відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ» - Лекіашвілі В. В., який просив залишити оскаржуване рішення без змін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним.

Предметом вказаного позову є визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного 17 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем.

Мотивація позову побудована на доведенні факту того, що відповідач, під час підписання спірного договору, ввів в оману позивача, не надавши роз`яснення стосовно суми боргу, та законності її стягнення і не вчинив дії щодо роз`яснення позивачу обставин виникнення боргу, його розрахункові чинники, періоди виникнення боргу та інші відомості, у відповідності до яких позивач отримала б повну, достовірну та своєчасну інформацію про даний борг.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Вказаний закон є спеціальним.

Відповідно ч. 1 ст. 1 приведеного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

На підставі спеціального Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Кабінетом Міністрів України також були затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (Постанова КМУ № 630 від 21 липня 2005 року).

Сплата за надані житлово-комунальні послуги проводиться щомісяця, оскільки згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених зазначеною вище Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема надати послугу, а інша сторона (кредитор) має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають зокрема з договорів.

Матеріали справи свідчать про те, що 17 вересня 2020 року між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до змісту договору, форма якого розроблена на основі Типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 року № 976, відповідач надав позивачу розстрочку у погашенні заборгованості з теплопостачання, що утворилася станом на 01 вересня 2020 року на суму 52 328 грн 77 коп., за умовами якого позивачка зобов`язалась погасити вказану заборгованість до 31 липня 2021 року шляхом сплати помісячно по 4 360 грн 73 коп. боргу + поточні нарахування.

Договір складено у двох примірниках (по одному примірнику для кожної сторони), що мають однакову юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦУК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

Підставою недійсності правочину у відповідності до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду у справі № 758/8892/17, від 08 грудня 2021 року та справі 383/302/20 від 19 листопада 2021 року.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 138/2254/18, від 18 червня 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України, яка регламентує правові наслідки вчинення правочину під впливом обману визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України слід мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману, зокрема, фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Судом встановлено, що позивач, при підписанні спірного договору, була належним чином обізнана з усіма істотними умовами договору, вважала умови реструктуризації заборгованості прийнятними та прийняла на себе зобов`язання щодо виконання договірних зобов`язань. Більш того, ОСОБА_1 була повідомлена про суму боргу по власному особовому рахунку, про що свідчить, зокрема, її оплата 5 000 грн 00 коп. в рахунок погашення боргу перед його укладенням. Сума заборгованості визначена його сторонами в договорі станом на 01 вересня 2020 року та становить 52 328 грн. 77 коп. Також визначено помісячні платежі по 4360 грн 73 коп. боргу в додаток до поточних нарахувань. При укладенні договору не існувало ніяких умов, які б примусили позивачку прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні спору також встановив, що позивач не вперше оспорює договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладений 17 вересня 2020 року між сторонами у справі.

Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/907/21 від 20 травня 2021 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Черкаське хімволокно» про розірвання спірного договору було відмовлено, встановлено, що станом на 01 вересня 2020 року заборгованість за послуги по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню позивача по особовому рахунку НОМЕР_1 , з урахуванням останньої оплати ОСОБА_1 - 5 000 грн 00 коп. перед підписанням договору у вересні 2020 року, складала: 52 328 грн 77 коп. (57 328 грн 77 грн. - 5 000 грн 00 коп.). Як зазначено у даному рішенні, підписанням договору сторони підтвердили наявну заборгованість та встановили графік її погашення.

Вказане рішення набрало законної сили.

Нормами ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, розмір заборгованості встановлений судовим рішенням у іншій справі, яке має преюдиціальність, не доказується при розгляді даної справи та є встановленим у вище зазначеному розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведеного, судова колегія констатує, що на момент укладення спірного договору про реструктуризацію заборгованості, волевиявлення позивача та відповідача, як сторін договору, було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Договір про реструктуризацію заборгованості вчинений у письмовій формі з додержанням вимог ст. ст. 203, 207 ЦК України.

В свої чергу, виходячи зі змісту основоположних принципів судочинства, позивачем ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що на момент укладення договору волевиявлення з її боку не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, як і доказів того, що вона діяла під впливом обману.

В свою чергу, ОСОБА_1 як у позовній заяві, у відповідності до п. 5 ст. 177 ЦПК України, так і в ході розгляду справи, виходячи з норм ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України суду не було надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що спірний договір порушує умови Закону України «Про житлово-комунальні послуги» або суперечить іншим законам, в тому числі Закону України «Про захист прав споживачів», а також будь-яким нормативно-правовим актам, чинним на момент його укладення. А тому колегія суддів погоджується з тим, що договір про реструктуризацію заборгованості, укладений між позивачем та відповідачем, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Аргументи наведені ОСОБА_1 з посиланням на порушення її прав спірним договором не заслуговують на увагу та не узгоджуються з наявною в матеріалах справи доказовою базою, крім того вони є аналогічними тим, що були наведені позивачем та досліджені місцевим судом в ході розгляду справи в суді першої інстанції, зводяться до незгоди ОСОБА_1 із ухваленим у справі судовим рішенням та не спростовують висновків суду наведених безпосередньо в оскаржуваному рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2021 року, без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак