Справа № 357/3746/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 вересня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про визнання договірних зобов`язань такими, що припинено, -
В квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про визнання договірних зобов`язань такими, що припинено, посилаючись на наступні обставини.
Відповідно до ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, в тому числі зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Тобто, кредитний договір вважається припиненим з моменту погашення боргу в добровільному або примусовому порядку.
Таким чином, ОСОБА_1 , як позичальник за кредитними договорами, повністю виконав свої зобов`язання по кредитним договорам, внаслідок чого кредитні договори повинні бути припинені.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 39 ).
Ухвалою судді від 09 квітня 2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 12 годину 30 хвилин 24 травня 2021 року (а.с. 42-43).
Ухвалою суду від 23 червня 2021 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті 16 годину 30 хвилин 26 липня 2021 року ( а. с. 72-73 ).
З 26 липня 2021 року судове засідання було відкладено на 15 годину 30 хвилин 23 вересня 2021 року ( а. с. 85 ).
Відповідач публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце слухання справи повідомлялося належним чином у відповідності до вимог ЦПК України.
Однак, на адресу суду повернувся поштовий конверт, в якому причина повернення вказана працівниками пошти, як адресат відсутній за вказаною адресою.
Треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» в судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином у відповідності до вимог ЦПК України.
Однак, на адресу суду повернулися поштові конверти, в яких причина повернення вказана працівниками пошти, як адресати відсутні за вказаними адресами.
Третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце слухання справи повідомлялося належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.
З зазначеного поштового повідомлення вбачається, що вищезазначена третя особа отримала судову повістку 14.09.2021 року про слухання справи, яке відбудеться в Білоцерківському міськрайонному суді о 15 годині 00 хвилин 23.09.2021 року.
Жодних заяв, клопотань та письмових пояснень з боку товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом ( ч. 10 ст. 130 ЦПК України ).
Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Враховуючи вище встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачта треті особи були належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України.
З боку відповідача та третіх осіб жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило.
Також, не надходив і відзив на позовну заяву позивача ОСОБА_1 .
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ПАТ «Банк Михайливський» не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Ухвалою суду від 23.09.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягаютьзадоволеннюз наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено Договір факторингу № 1905 від 19 травня 2016 року, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 200289539 від 03.06.2015 р. та № 200289562 від 03.06.2015 р., що укладені між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , про що свідчить повідомлення ТОВ «ФК «Плеяда» від 20 травня 2016 року спрямовані ОСОБА_1 ( а. с. 13, 15 ), а також повідомлення від 20 травня 2016 року, де ПАТ «Банк Михайлівський» повідомило ОСОБА_1 про укладання Договору факторингу № 1905 від 19.05.2016 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 200289539 від 03.06.2015 року та № 200289562 від 03.06.2015 року, що укладені між ПАТ «Банк Михайлівський» і ОСОБА_1 ( а. с. 14, 16 ).
В подальшому, відповідно до Договору факторингу № 1 від 20 травня 2016 року, ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» отримані права вимоги відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».
Позивач ОСОБА_1 погасив заборгованість в повному обсязі за Договором № 200289539 від 03.06.2015 р., що підтверджується Довідкою б/н від 20.05.2019 р., виданою ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» ( а. с. 35 ), а також ОСОБА_1 погасив заборгованість в повному обсязі за Договором № 200289562 від 03.06.2015 р., що підтверджується Довідкою б/н від 20.05.2019 р., виданою ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» ( а. с. 36 ).
З зазначених довідках вбачається, що ТОВ «ФК «Фагор» станом на 20.05.2019 року є єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «Банк Михайлівський» клієнту ОСОБА_1 за договором № 200289562 від 03.06.2015 року та за договором № 200289539 від 03.06.2015 року і повідомляють Клієнта, що станом на 20.05.2019 року заборгованість за Договорами погашена в повному обсязі та Договори закриті.
Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач ОСОБА_1 зазначає, що наразі до нього з вимогою про оплату за договорами звертається ТОВ «Діджи Фінанс», але по суті кредиторські відносини припинено, тому його права повинні бути захищені в судовому порядку.
Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року усправі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусовудіяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини2 статті 16 ЦК України.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, в тому числі зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В матеріалах справи міститься лист ТОВ «Діджи Фінанс» від 05.02.2021 року, який був доданий позивачем до позовної заяви, в якому ТОВ «Діджи Фінанс» зазначає, що 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, на підставі якого здійснюється відступлення прав вимог за кредитними договорами № 200289562 та № 200289539 від 03.06.2015 року ( а. с. 26 ) та додано вказаний договір про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року № 7_БМ ( а. с. 30-33 ).
Однак, суд надає критичної оцінки зазначеним вище документам, так як з матеріалів справи вбачається, що відповідач ПАТ «Банк Михайлівський» ще у 2016 році уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» договір факторингу № 1905, за яким відступив прав вимоги за кредитним договором № 200289539 та № 200289562 від 03.06.2015 року, де позичальником є ОСОБА_1 .
Зазначені повідомлення, які містяться в матеріалах справи та спрямовані ОСОБА_1 датовані 20 травня 2016 року, підписані директором Департаменту ризик-менеджменту ПАТ «Банк Михайлівський» та мають печатку Банку ( а. с. 14, 16 ).
В подальшому, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 сплатив кошти за вказаними договорами та ще станом на 20.05.2019 року заборгованості за вищевказаними договорами не має, заборгованість погашена в повному обсязі та Договори закриті, про що свідчать в матеріалах справи зазначені довідки( а. с. 35, 36 ).
Окрім цього, в зазначених довідках про відсутність заборгованості зазначено, що виконані належним чином та в повному обсязі зобов`язання боржника ( Клієнта ) за Договором, мають наслідок припинення зобов`язань за Договором та погашення прав вимог кредитора, в зв`язку з чим відсутній ризик виконання боржником одного зобов`язання на користь обох кредиторів одночасно. Дії боржника по виконанню обов`язку буде вважатися належним виконанням зобов`язання за Договором.
Отже, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наданими з боку позивача доказами, останній погасив заборгованість за договорами № 200289539 та № 200289562 від 03.06.2015 року в повному обсязі та зазначені договори закриті.
Тобто, станом на 20.07.2020 року, коли між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, на підставі якого здійснюється відступлення прав вимог за кредитними договорами № 200289562 та № 200289539 від 03.06.2015 року, позивач не мав заборгованості так як матеріали справи містять належні докази тому, що ще в 2016 році ПАТ «Банк Михайлівський» відступив право вимоги за кредитними договорами № 200289562 та № 200289539 від 03.06.2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», яка в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фагор».
Відповідач ПАТ «Банк Михайлівський» в судове засідання не з`явився свого представника не направив, жодних пояснень з приводу позовних вимог ОСОБА_1 не надав.
Крім того, третя особа ТОВ «Діджи Фінанс», яка була належним чином повідомленою неодноразово про слухання даної справи, жодного разу свого представника в судове засідання не направила, жодних пояснень, заперечень з приводу позовних вимог позивача також не надано.
Як і не надано жодних належних та допустимих доказів в спростовування доводів позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ч. 1 ст. 79 ЦПК України ).
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оскільки позивач ОСОБА_1 за кредитними договорами № 200289562 та № 200289539 від 03.06.2015 року погасив заборгованість в повному обсязі та зазначені договори закриті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги останнього є цілком обґрунтовані.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначений перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
Отже, при прийнятті Закону України "Про судовий збір" (3674-17) законодавець передбачив можливість застосування Закону України "Про захист прав споживачів" (1023-12) при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу.
Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних прав з метою захисту порушеного права.
На час звернення до суду ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила - 908 гривень. Окрім цього, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а при зверненні до суду з вищевказаними вимогами позивач був звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 816 гривень ( дві вимоги по 908 гривень за кожну ).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 16,509, 526, 598, 599,629, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 89, 131, 141, 263-265, 273, 280-289 ЦПК України, Законом України "Про судовий збір",суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про визнання договірних зобов`язань такими, що припинено, - задовольнити.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на користь держави судовий збір в розмірі 1816 ( одна тисяча вісімсот шістнадцять ) гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );
Повний текст заочного рішення складено 23 вересня 2021 року.
Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов