Справа № 491/334/19
Провадження № 2/496/644/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участі секретаря - Стрілець Ж. М.,

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача за первісним позовом - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка в порядку загального судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення моральної шкоди та судових витрат,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_3 матеріальний збиток у сумі 13 950 грн. та моральну шкоду у сумі 130 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що дружина відповідача домовилась з ОСОБА_1 , що той допоможе її чоловікові з ремонтом авто, яке він придбав нещодавно, та яке зламалось, позивач погодився, адже багато років працює водієм. ОСОБА_3 привіз автомобіль до будинку позивача та залишив його там, ОСОБА_1 самостійно замінив вкладиші в двигуні та повідомив відповідача про це по телефону. ОСОБА_3 забрав авто, через 10-15 днів зателефонував, повідомивши, що проїздив 640 км. та воно поламалось, тому знову попросив залишити його на ремонт, однак в той час захворіла мати ОСОБА_1 , тому він не мав вільного часу ремонтувати авто. Незважаючи на це, ОСОБА_3 привіз автомобіль до будинку ОСОБА_1 та вимагав за нього 3 500 доларів США. ОСОБА_1 повідомив, що у нього не СТО, будь-яких угод із ОСОБА_3 він не укладав, та купувати його автомобіль на латвійських номерах не збирається, даний автомобіль ОСОБА_3 забрав від будинку ОСОБА_1 лише після виклику поліції. Згодом ОСОБА_3 з декількома особами, побив позивача та погрожуючи отримав від нього розписку про повернення від позивача грошей в строк до 13.07.2018 р., дану розписку також підписали особи, яких він не знає, однак це були знайомі ОСОБА_3 . Не отримавши коштів, ОСОБА_3 03.08.2018 р. погрозами виманив у дружини позивача 500 доларів США, що еквівалентно 13 950 грн. та написав розписку про повернення йому 3 000 доларів США до 15.08.2018 р., таким чином, ОСОБА_3 намагався примусити позивача придбати у нього авто за більшу ціну. За даним фактом ОСОБА_1 звертався до відділу поліції, де йому повідомили, що дане питання слід вирішувати в суді.

Не погоджуючись з позовними вимогами, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 150 000 грн. моральної шкоди, оскільки на початку 2018 р. він передав ОСОБА_1 свій автомобіль марки «MAZDA» з латвійською реєстрацією на ремонт, до цього ОСОБА_1 вже ремонтував авто дружини ОСОБА_3 . Ремонт займав декілька місяців, тому ОСОБА_3 не встиг перетнути кордом для реєстрації автомобіля та продати його. На підставі цього 11.07.2018 р. ОСОБА_1 написав розписку про отримання від ОСОБА_3 грошей у сумі 3 500 доларів США та зобов`язання повернути їх у строк до 13.07.2018 р. Авто відповідач залишив собі та через деякий час підписав розписку про повернення йому 500 доларів США. Такі дії ОСОБА_1 на думку ОСОБА_3 спричинили йому моральну шкоду, що пов`язано з пошкодженням власності, неможливістю перетинання кордону для реєстрації авто.

Також, представником ОСОБА_3 - адвокатом Череповим Д.В. подано до суду відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 не визнає позовних вимоги, та ОСОБА_1 посилається на обставини, що не відповідають дійсності. ОСОБА_1 займався ремонтом автомобілів, ОСОБА_3 вже раніше звертався до нього за ремонтом авто. В кінці січня 2018 р. ОСОБА_3 залишив позивачу авто марки «MAZDA» на тиждень, обумовивши сплату за ремонт у сумі 200 доларів та 200 доларів за запчастини. Однак, через тиждень забрати авто ОСОБА_3 не зміг, оскільки ремонт затримувався ОСОБА_1 . Лише на початку березня 2018 року ремонт закінчився, та ОСОБА_3 відав позивачу обумовленні решту 200 доларів. Після цього, проїздивши декілька кілометрів, автомобіль знову зламався, у зв`язку з чим, ОСОБА_3 вимагав повернення коштів. Оскільки ОСОБА_1 не мав змоги їх повернути, вони домовились, що ОСОБА_1 відремонтує машину знов. 22.05.2018 р. автомобіль знову був відремонтованим та сторони домовились, що ОСОБА_3 повинен проїздити 10 000 км., або ОСОБА_1 викупить його чи замінить двигун, оскільки саме для продажу ОСОБА_3 придбав це авто.

31.05.2018 р. ОСОБА_3 мав продати авто, однак 28.05.2018 р. проїхавши 600 км. воно знову зламалось. ОСОБА_1 знову зайнявся ремонтом машини, за довгий час ремонтних робіт, ОСОБА_3 втратив покупців на авто, а також був змушений сплатити 250 доларів США штрафу через відсутність української реєстрації. В результаті, сторони домовились, що згідно розписки від 11.07.2018 р. ОСОБА_1 віддасть 3 500 доларів ОСОБА_3 , а той віддасть документи на авто. В строки встановленні розпискою, ОСОБА_1 кошти не повернув, що змусило ОСОБА_3 приїхати до нього додому (де перебувало авто), однак ОСОБА_1 дома не було. Через деякий час ОСОБА_1 сам зателефонував ОСОБА_3 та запропонував приїхати до нього додому, де його жінка віддасть 500 доларів. Решту суму ОСОБА_1 відмовився повертати, пропонуючи надати йому документи на авто, щоб продати його, однак ОСОБА_3 відмовився. За цим фактом, ОСОБА_3 також звертались із заявами до поліції. Не доведено також належними доказами, факту спричинення позиву моральної шкоди.

У своїй відповіді на відзив, ОСОБА_1 зазначив, що до відзиву не надано клопотання про поновлення строків для подання відзиву, також відповідач не заперечував проти призначення справи до судового розгляду. Однак в судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Десятник В.С., залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою суду від 28.01.2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник в судовому засідання наполягали на задоволенні позовних вимог. У зустрічному позові просили відмовити, оскільки відповідачем не доведено жодними доказами підстав для стягнення моральної шкоди.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, зазначаючи, що позов та показання свідка містять розбіжності. Також ОСОБА_3 був допитаний в якості свідка та зазначив, що ОСОБА_1 погодився ремонтувати за плату його авто, оскільки раніше вже ремонтував авто дружини, договір було укладено усно, розписка від 11.07.2018 р. складена без примусу, в цілому авто забирав від ОСОБА_1 чотири рази, однак жодного разу не укладали акту прийому-передачі, 500 доларів США отримав від дружини ОСОБА_1 однак в розписці від 03.08.2018 р. указав самого ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що в задоволенні позову та зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До матеріалів справи надано розписку ОСОБА_1 від 11.07.2018 р., яка також підписана двома свідками, згідно якої він зобов`язався віддати ОСОБА_3 кошти у сумі 3 500 доларів США, що еквівалентно 92 000 грн. (станом на 11.07.2018 р.) у строк до 13.07.2018 р. 19:00 год., за матеріальний збиток нанесений автомобілю ОСОБА_3 , марки «MAZDA MPV», після чого авто перейде у власність ОСОБА_1 (а.с. 8).

Також в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_3 від 03.08.2018 р., який власним підписом погодився про те, що отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 500 доларів США згідно розписки від 11.07.2018 р.

Слід зазначити, що жодна з сторін в судовому засіданні не заперечувала факту написання ними даних розписок. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч. 1,2 ст. 11 ЦК України).

Надана суду розписка була написана, як гарантія відшкодування шкоди спричиненою майну відповідача, а саме відшкодування вартості авто.

Згідно із положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 роз`яснюється про те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (Цивільний кодекс Української РСР) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1210 ЦК України, шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фіз- або юрособи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень стст. 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Жодних доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між діями ОСОБА_1 , який своїми неправомірними діями міг спричинити майнову шкоду ОСОБА_3 , суду не було надано.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що данні правовідносини не можна пов`язувати з правовідносинами щодо відшкодування шкоди, оскільки суду не надано достатніх доказів, в розумінні ст.ст. 11 та 1166 ЦК України, для підтвердження даних обставин.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не можна до даних правовідносин також застосовувати правила боргової розписки.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі № 6-2789цс16 .

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 року №723/304/16-ц, роз`яснює, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику.

Також суд допитав свідків сторін по справі.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що є сусідкою та кумою ОСОБА_3 . У ОСОБА_3 зламалась машина, яку ремонтував ОСОБА_1 , про це їй відомо тому, що вона відвозила сусіда до ОСОБА_1 додому, де знаходилось авто. Щодо розписки складеної ОСОБА_1 , то вона в той час знаходилась в магазині та була свідком цієї події, підписала її, розписка складалась оскільки ОСОБА_1 невчасно відремонтував автомобіль ОСОБА_3 , який запропонував її написати, а ОСОБА_1 погодився, будь-якого примусу не було. Змісту розписки вона не пам`ятає.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що є дружиною ОСОБА_1 . ОСОБА_3 вимагає гроші у її чоловіка за поламане авто відповідача, хоча ОСОБА_1 не ремонтував його, сторони повинні були разом це робити. Після того, як її чоловік після ремонту вперше відав авто ОСОБА_3 , відповідач проїздив на ній деякий час, потім зателефонував та повідомив, що хоче ще раз привезти авто, однак чоловік пояснив, що не буде дивитись авто, оскільки зайнятий похованням матері. Незважаючи на це, ОСОБА_3 приїздив неодноразово до їх будинку, коли вона залишалась вдома сама та погрожував, на сам кінець залишив автомобіль біля будинку, в цілому відповідач залишав авто біля них три рази. Чоловік розповів, що відповідач приїхав в магазин, де він працює, з двома чоловіками побив його та в присутності знайомої ОСОБА_3 змусив написати розписку. Згодом приїхав до них додому і вимагав повернення коштів, ОСОБА_7 віддала ОСОБА_3 500 доларів США.

При досліджені розписки підписаної ОСОБА_1 , судом встановлено, що в ній не відображений факт отримання ним даних грошових коштів у сумі 3500 доларів США, не зазначено мети отримання грошових коштів або інших умов укладання договору позики. В розписці зазначено лише, що ОСОБА_1 зобов`язується віддати ОСОБА_3 суму 3500 доларів США в строк до 13.07.2018 р. При цьому, неможливо зробити висновок, що передача грошових коштів відбулася.

Щодо показань свідків, то суд ставиться до них критично, оскільки вони є безпосередньо рідними та знайомими сторін, які своїми свідченнями лише підтвердили факт написання та існування таких розписок, факту укладання яких не заперечується. Крім того, ОСОБА_3 у своєму зустрічному позові не звертається з вимогою про повернення йому боргу, що також підтвердив в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, а тому відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 в якому він просить стягнути з ОСОБА_1 150 000 грн. моральної шкоди, яка на думку відповідача спричинена неправомірними діями ОСОБА_1 , що пошкодив його власність, та дії якого привели до втрати коштів, пов`язаного з неможливістю перетинання кордону для реєстрації авто та подальшого його продажу, а також позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у сумі 130 000 грн., через те, що відповідач погрожував йому та його сім`ї, ображав, незаконно забрав 500 доларів США, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Згідно до п. п. 7, 8 зазначеної постанови, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Так, на підставі доказів наданих суду, пояснень сторони відповідача, свідків, суд не встановив наявності будь-якої шкоди спричиненої психічному чи фізичному здоров`ю, приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення моральної шкоди та судових витрат залишились без задоволення, судовий збір стягненню з відповідача та відповідача за зустрічним позовом не підлягає (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 57, 58, 76, 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 23, 202, 207, 1210, 1166 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків у сумі 13 950 грн., моральної шкоди у сумі 130 000 грн., судових витрат - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у сумі 150 000 грн. та судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.09.2021 року.

Суддя В.М. Буран