Справа № 212/4732/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2021 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання - Новікової В.В., без участі сторін, без фіксування судового процесу технічними засобами, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 яка діє як законний представник малолітньої ОСОБА_5 , треті особи: ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ВІДДІЛУ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН, ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 03 червня 2021 року звернувся до суду із позовом до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в якому просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 . Мотивуючи свою заяву тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 19.10.1995 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . Після придбання квартири він уклав шлюб з ОСОБА_2 , яка разом зі своєю донькою ОСОБА_4 були зареєстровані в спірній квартирі. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того в доньки відповідачки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5 , яка також була зареєстрована в спірній квартирі. Шлюб з ОСОБА_2 було розірвано 27.10.2003 року. Відповідачі за вказаною адресою не проживають з квітня 2019 року та мають інше місце проживання. Всі комунальні послуги за користування квартирою нараховуються на позивача та які він вимушений сплачувати. Зазначає, що ніяких перешкод відповідачам у користуванні квартирою не чинив, замки на двері квартири не змінював. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, тому вимушений звернутися з цим позовом до суду для захисту своїх прав в користуванні, розпорядженні та володінні майном.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання. Надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку та за його відсутності. Зазначив у заяві, що в частині позовних вимог щодо малолітньої не наполягає на їх задоволенні.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Вважаються повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань від них на адресу суду не надходило.
Представник третьої особи Симоненко О. до суду не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, просила відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Згідно вимог чинного законодавства позивач не позбавлений права звернутися з позовом до відповідачів про стягнення грошових коштів за житлово-комунальні послуги, так як члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до житла. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню житла. Щодо втрати права користування житлом малолітньої ОСОБА_5 зазначили, що вона набула цього права за фактом народження на законних підставах та оскільки вона не може самостійно обирати місце свого проживання, то факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.
Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 19.10.1995 року , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Паховмовою Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2921 ( а.с. 7).
Право власності на ОСОБА_1 зареєстровано в КП ДОР «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» з 25 жовтня 1995 року у реєстрову книгу за № 53п , сторінка 588, запис 588 (а.с. 7а зворотній, а.с. 8).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 13 червня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с. 10).
У сторін народилася донька - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 27 жовтня 2003 року (а.с. 11).
Відповідно до довідки № 14, виданою КРИВОРІЗЬКОЮ ОБ`ЄДНАНОЮ ДОВІДКОВО - ІНФОРМАЦІЙНОЮ СЛУЖБОЮ, за адресою: АДРЕСА_1 станом зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (власник), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11а).
Згідно акту від 01.06.2021 року в квартирі АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не проживають з квітня 2019 року (а.с.12).
Статтею 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст. 8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.
Дослідивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи що ОСОБА_2 (колишня дружина) та ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_4 відсутні за місцем своєї реєстрації більше двох років, при цьому доказів що хтось чинив їм перешкоди у користуванні житлом не надано, відповідно є підстави для визнання їх таким, що втратили право користування жилим приміщенням.
Щодо вимог позивача про визнання такою що втратила право користування малолітньої ОСОБА_5 суд зазначає наступне.
Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не є членом сім`ї ОСОБА_1 , а є рідною донькою колишньої дружини ОСОБА_2 . У ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_5 , яка за фактом народження набула права користування спірним житлом на законних підставах.
Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Разом з тим, відповідно до Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (надалі Конвенція), Держави-учасниці цієї Конвенції, визнаючи, що Організація Об`єднаних Націй у Загальній декларації прав людини та в Міжнародних пактах про права людини проголосила і погодилась з тим, що кожна людина має володіти всіма зазначеними у них правами і свободами без якої б то не було різниці за такими ознаками, як раса, колір шкіри, стать, релігія, політичні або інші переконання, національне або соціальне походження, майновий стан, народження або інші обставини, нагадуючи, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, погодились про нижченаведене:
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду (ч. 3 ст. 3 Конвенції).
Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.
ЄСПЛ неодноразово зазначав про те, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому, чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків із конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року).
Суд зазначає, що малолітня дитина ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.
Крім того, право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження, отже ОСОБА_5 на законних підставах набула права користування спірною квартирою та була зареєстрована в ній за місцем реєстрації її матері ОСОБА_4 .
Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини).
Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним у цьому випадку є забезпечення найкращих інтересів дитини.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 206/4028/18, від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 07 липня 2021 року у справі № 554/3289/20.
Відтак, вимога про визнання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою порушує її житлові права та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.319,321, 406 ЦК України, ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 223, 259, 265 - 268, 280 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ ВІДДІЛУ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН, ВИКОНАВЧІЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково .
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2021 року.

Суддя: І. Б. Чайкін