КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 362/4839/18 Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ТРЕЙД» до ОСОБА_1 про стягнення вартості риштування та заборгованості з орендної плати, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості риштування та заборгованості з орендної плати, у якому просило суд стягнути з відповідача на користь товариства суму коштів в розмірі 56 715 грн, що складається з: вартості неповернутого риштування будівельного - 40 665 грн; заборгованості з орендної плати 5 350 грн; неустойки у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо неповернення риштування будівельного у подвійному розмірі орендної плати 10 700 грн, а також просило стягнути судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 30 липня 2015 року між товариством та ОСОБА_1 було укладено договір оренди №300715/1, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування для використання у власній господарській діяльності риштування будівельне вартістю 40 665 грн, з терміном оренди до 29 серпня 2015 року, орендна плата за 30 днів користування складала 5 350 грн.

Позивач вказував, що відповідно до акту приймання-передачі майна від 30 липня 2015 року, орендодавцем ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» було передано орендарю ОСОБА_1 вказане риштування в комплекті.

В подальшому, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, товариством направлено претензію від 14 липня 2018 року про повернення переданого у користування риштування будівельного або сплату його вартості у сумі 40 665 грн, а також сплату суми заборгованості по орендній платі в розмірі 5 350 грн.

Однак, відповідач орендоване майно у визначений строк не повернув, вартість оренди не сплатив, а тому позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року позовні вимоги ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» кошти за договором оренди майна №300715/1 від 30 липня 2015 року: вартість неповернутого риштування будівельного в розмірі 40 665 грн, заборгованість з орендної плати 5 350 грн; неустойку в розмірі 10 700 грн, а також вартість судового збору в сумі 1 762 грн, а всього стягнуто 57 477 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що всупереч вказаному в судовому рішенні, він не був повідомлений про час та місце слухання справи, в матеріалах справи міститься оригінал поштового конверта із довідкою поштового відділення про повернення повідомлення суду через закінчення встановленого строку зберігання (а.с.33, т.1). Вказує, що ні він сам, ні члени його родини не отримували жодного повідомлення щодо наявності позову у Васильківському міськрайонному суді Київської області, а також повідомлень про час та місце слухання справи.

Крім того апелянт вказує, що в матеріалах справи (а.с.23, т.1) також знаходиться конверт із відправленням суду першої інстанції із поштовим повідомленням від 31 січня 2019 року з відміткою «Вибули». Цим поштовим повідомлення з очевидністю підтверджується, що відповідач жодним чином не був повідомлений про призначення слухання справи на 23 травня 2019 року, а відмітка «вибули» просто надумана працівником пошти, адже він проживає за зазначеною адресою до цього часу, де і є зареєстрованим.

ОСОБА_1 зазначає, що до позовної заяви доданий лише один договір від 30 липня 2015 року, строк дії якого завершився 29 серпня 2015 року. Відповідно до умов зазначеного договору його продовження (пролонгація) не була ініційована жодною стороною. На виконання договору отримане в оренду будівельне риштування було повернуто повністю у непошкодженому стані в строк, визначений договором (п.2.34.). Будівельне риштування позивач орендованим транспортним засобом вивіз у серпні 2015 року із села Капітановка Києво-Святошинського району Київської області та з того часу претензій жодних до орендаря не заявляв.

Апелянт посилається на наявність свідків, які можуть підтвердити, що позивач (орендодавець) забрав із місця проведення будівельних робіт все належне по договору оренди будівельне обладнання.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до п. 3.3. Договору орендар здійснює попередню оплату за оренду майна в розмірі 100% орендної плати. А відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата передбачена даним договором вноситься Орендарем у безготівковій формі. Окрім цього, відповідно до п. 3.2 договору передбачено наявність обов`язкової грошової застави в сумі 8 000 грн, без оплати якої будівельне риштуванні в оренду не передавалось.

Апелянт вважає, що зазначеними умовами Договору підтверджується, що ним були виконані всі грошові зобов`язання, оскільки в іншому випадку він би не отримав в оренду майно, зазначене у договорі. Таким чином, на думку апелянта, у нього й не могло виникнути невиконаних грошових зобов`язань перед позивачем.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Також ОСОБА_1 заявлене клопотання про застосування строку позовної давності до вимог ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД», оскільки товариство звернулось до суду поза межами строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, а саме 04 вересня 2018 року, тоді як строк дії договору припинився 29 серпня 2015 року.

28 жовтня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» - адвоката Бобошка В.М., відповідно до якого ТОВ не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити вимоги ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Так, представник позивача вказує на встановлення судом першої інстанції факту порушення відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що останнім в апеляційній скарзі не спростовано, а заяву про перегляд заочного рішення представник позивача розцінює як непогодження апелянта з ухваленим рішенням по суті спору.

Представник Бобошко В.М. наголошує, що строк оренди риштування, переданого за актом прийому-передачі майна, складав 30 днів та закінчувався 29 серпня 2015 року. По закінченню вказаного строку відповідач був зобов`язаний повернути майно товариству до визначеного місця повернення - вул. Інженерна, 1А, м. Київ, що не відбулось станом на день подання даного відзиву.

Крім того, представник вказує, що претензію від 14 липня 2018 року відповідач отримав особисто, за місяць до дня звернення позивача до суду з відповідним позовом, проте жодних дій з повернення майна не вчинив як і не направив свої заперечення щодо обставин викладених в претензії, що фактично свідчить про його погодження із вказаними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» мотивував своє рішення тим, що оскільки судом було встановлено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань і відповідачем не спростовано доводів та підстав позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимоги позивача шляхом стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати в розмірі 5 350 грн, вартість неповернутого риштування будівельного становить 40 665 грн, неустойка у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо неповернення риштування будівельного у подвійному розмірі орендної плати 10 700 грн, що разом становить 56 715 грн.

Апеляційний суд в цілому погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2015 року між ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди майна №300715/1, за умовами якого Орендодавець ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» передає, а Орендар ОСОБА_1 приймає у тимчасове платне користування для використання у власній господарській діяльності риштування будівельне 9x30 (3 яр.балок і 2 яр. щитів) в кількості одного комплекту, площею 270 м2, вартістю 40 665 грн (а.с.4-6).

Відповідно до умов п.2.3. вказаного договору строк оренди складає 30 календарних діб з 31 липня 2015 року по 29 серпня 2015 року.

Відповідно до умов п.2.5. вказаного договору за взаємною згодою сторін термін оренди може бути продовжений якщо орендар продовжує користування майном після закінчення строку, зазначеного в п.2.3. договору, та за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця він вважається поновленим на строк, встановлений п.2.3. договору. В разі направлення орендодавцем вимоги про повернення майна, договір вважається припиненим з дня направлення такої вимоги і орендар зобов`язаний повернути майно в порядку і строк, встановлений п.6.1., п.6.2., п.6.3. Договору.

Крім того, в п.3.1. сторони передбачили, що орендна плата за користування майном нараховується за період, встановлений п.2.3. договору та складає 5 350 грн, включаючи ПДВ (20%) - 891,67 грн.

Відповідно до п.3.2. вказаного договору оренди в момент підписання договору орендар сплачує орендодавцю заставу у розмірі 8 000 грн, яка повертається орендарю тільки після повернення майна в стані, комплектності та кількості, в яких майно передавалося орендарю за актом приймання-передачі майна, і в разі відсутності заборгованості по сплаті орендної плати та інших платежів, передбачених договором або штрафних санкцій.

Орендар здійснює попередню оплату за оренду майна в розмірі 100% орендної плати, вказаної в п.3.1 договору протягом трьох банківських днів з моменту підписання даного договору (п.3.3. договору).

Також відповідно до п.3.6. договору оренди передбачено, що орендна плата передбачена даним договором вноситься орендарем в безготівковій формі на рахунок орендодавця, при цьому в призначенні платежу обов`язково зазначається номер та дата цього договору.

Орендна плата вважається сплаченою в день зарахування її на рахунок орендодавця. У всіх інших випадках орендна плата вважається несплаченою (п.3.7. договору оренди).

Крім вище вказаних умов, ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» та ОСОБА_1 у вказаному вище договорі було обумовлено порядок повернення орендованого майна.

Відповідно до положень п.6.1. договору після закінчення терміну оренди (припинення строку дії договору) орендар зобов`язаний протягом однієї доби повернути майно орендодавцеві в повній комплектності.

Факт повернення майна орендодавцю засвідчується підписанням сторонами та скріпленням печатками акту приймання-передачі майна. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі майна (п.6.3 договору).

Укладеним договором оренди майна сторони також передбачили відповідальність у разі порушення зобов`язаннях за вказаним договором.

Відповідно до п.7.1. договору у випадку пошкодження, втрати (викрадення тощо) орендованого за договором майна чи його деталей орендар зобов`язаний у випадку неможливості поновлення та/або ремонту майна або його деталей сплатити 100% вартість майна, визначену в п.1.1. договору та його деталей, втрачених під час оренди на підставі виставленого орендодавцем рахунку-фактури не пізніше трьох банківських днів з моменту виставлення такого рахунку.

Крім того, згідно п.7.2. договору, за несвоєчасне повернення орендарем орендованого майна орендодавцю, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю штрафні санкції у розмірі подвійної ставки орендної плати, встановленої орендодавцем за добу користування майном за кожен день прострочення повернення майна.

Відповідно до п.8.2. договору вказано, що даний договір не підлягає розірванню в односторонньому порядку без письмової згоди іншої сторони даного договору.

В матеріалах справи міститься також акт приймання-передачі майна згідно договору оренди майна №300715/1 від 30 липня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передано майно на загальну суму 40 665 грн. Вказаний акт було підписано представником ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» та ОСОБА_1 30 липня 2015 року (а.с.7). Вказане свідчить проте, що сторонами було дотримано порядок передачу майна від орендодавця до орендаря.

Матеріалами справи підтверджено, що 14 липня 2018 року ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» направило на адресу ОСОБА_1 претензію про повернення риштування/компенсацію його вартості та сплату заборгованості з орендної плати, відповідно до якої ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» вимагало від ОСОБА_1 невідкладно повернути передане у користування риштування будівельне або сплатити його вартість у сумі 40 665 грн, а також сплатити суму заборгованості по орендній платі 5 350 грн (а.с.8).

Позивачем також було надано копію квитанції про направлення вказаної претензії на адресу ОСОБА_1 саме 14 липня 2018 року та відстеження поштового відправлення №805, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав вказану претензію 19 липня 2018 року (а.с.8-9).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 759 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України, в редакції, чинній на момент укладення договору оренди).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст.763 ЦК України, в редакції, чинній на момент укладення договору оренди).

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст.764 ЦК України, в редакції, чинній на момент укладення договору оренди).

Частина 2 статті 785 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди) передбачає, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що між сторонами було укладено договір оренди майна (найму), за умовами якого ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» передає, а ОСОБА_1 приймає у тимчасове платне користування для використання у власній господарській діяльності риштування будівельне 9x30 (3 яр.балок і 2 яр. щитів) в кількості одного комплекту, площею 270 м2, вартістю 40 665 грн.

Факт укладення вказаного договору відповідачем не заперечується та визнається.

Позивач посилається на те, що відповідач по справі не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо повернення взятого в оренду майна у строки визначені договором оренди, у зв`язку із чим має сплатити ціну наданого в оренду риштування будівельного у розмірі 40 665 грн, вартість оренди у розмірі 5 350 грн, а також неустойку у подвійному розмірі орендної плати 10 700 грн.

Однак, апелянт посилається на те, що ним було повернуто риштування будівельне позивачу й у нього відсутні перед позивачем будь-які зобов`язання й вказані обставини можуть бути підтвердженні показами свідків.

Апеляційний суд критично оцінює вказані доводи апеляційної скарги, оскільки як вбачається з умов укладеного сторонами договору оренди майна №№300715/1 від 30 липня 2015 року, а саме відповідно до положень пункту 6.1. договору після закінчення терміну оренди (припинення строку дії договору) орендар зобов`язаний протягом однієї доби повернути майно орендодавцеві в повній комплектності.

Факт повернення майна орендодавцю засвідчується підписанням сторонами та скріпленням печатками акту приймання-передачі майна. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі майна (п.6.3 договору).

За змістом положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості(ч.1 ст.627 ЦК України).

Разом з тим, апелянтом не було спростовано доводів позивача про те, що ним не було повернуто взяте в оренду риштування будівельне, оскільки матеріали справи не містять підписаного сторонами (ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» та ОСОБА_1 ) та скріпленого печатками акту приймання-передачі майна. Оскільки сторони відповідно до положень ст. 627 ч.1 ЦК України визначили саме вказаний порядок фіксації факту повернення майна.

Враховуючи, що сторони погодили саме такий порядок повернення майна, а також враховуючи, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майна, який би свідчив про повернення ОСОБА_1 риштування будівельного орендодавцю ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД», що відповідало б вимогам п.6.3 договору, то апеляційний суд доходить висновку, що відповідачем не було повернуто взяте в оренду риштування будівельне. Більш того колегія суддів враховує, й той факт, що при передачі вказаного майна в оренду сторонами був дотриманий визначений ними порядок передачі майна від орендодавця орендаря згідно до п. 2.1 Договору, що підтверджується відповідним актом від 30 липня 2015 року (а.с. 7)

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що укладений договір ніким не був пролонгований, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, пунктом 2.5. укладеного договору оренди передбачено, що за взаємною згодою сторін термін оренди може бути продовжений якщо орендар продовжує користування майном після закінчення строку, зазначеного в п.2.3. договору, та за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця він вважається поновленим на строк, встановлений п.2.3. договору. В разі направлення орендодавцем вимоги про повернення майна, договір вважається припиненим з дня направлення такої вимоги і орендар зобов`язаний повернути майно в порядку і строк, встановлений п.6.1., п.6.2., п.6.3. Договору.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 повернув орендодавцю взяте в оренду риштування будівельне, а також враховуючи, що сторонами по справі не було надано доказів того, що позивач ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» висувало які-небудь заперечення щодо пролонгації дії договору, то укладений сторонами договір слід вважати пролонгованим.

Крім того, у відповідності до умов укладеного договору, а саме відповідно до пункту 2.5. договору, позивач направив відповідачу претензію про повернення майна та сплату орендної плати 14 липня 2018 року, що свідчить про те, що саме 14 липня 2018 року є днем припинення укладеного договору.

Апеляційний суд також критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо того, що факт сплати відповідачем коштів за отримане в оренду риштування будівельне підтверджується самим фактом отримання такого риштування, оскільки як погоджено сторонами в пункті 3.6. та 3.7. договору оренди, орендна плата передбачена даним договором вноситься орендарем в безготівковій формі на рахунок орендодавця, при цьому в призначенні платежу обов`язково зазначається номер та дата цього договору. Орендна плата вважається сплаченою в день зарахування її на рахунок орендодавця. У всіх інших випадках орендна плата вважається несплаченою.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач по справі ОСОБА_1 здійснив безготівковий переказ грошових коштів на оплату взятого в оренду риштування будівельного.

Крім того, правомірними є також вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі подвійної ставки орендної плати у розмірі 10 700 грн, оскільки вказані умови були погоджені сторонами у пункті 7.2. укладеного договору оренди майна.

Разом з тим, апелянтом було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності разом із подачею апеляційної скарги, яке було мотивовано тим, що ТОВ «ВІДІ-ТРЕЙД» звернулось до суду із позовом поза межами строку позовної давності.

Відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до положень статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження №61-21807св19.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом 29 серпня 2018 року, що підтверджується конвертом, наявним в матеріалах справи (а.с.18).

Оскільки укладений договір було припинено шляхом направлення претензії позивачем на адресу відповідача 14 липня 2021 року, яку ОСОБА_1 отримав 19 липня 2018 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 29 серпня 2018 року, тобто через місяць після направлення претензії та отримання її відповідачем, не сплив вказаний строк із з дати коли у відповідача виник обов`язок повернути орендоване майно фактично тобто з 29 серпня 2015 року, тому апеляційний суд доходить висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Разом з тим, апелянт в апеляційній скарзі також посилається на те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, що є самостійною підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснював направлення поштової кореспонденції ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , однак конверти повертались на адресу суду першої інстанції із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.24, 33, 43).

Вказане свідчить про неналежне повідомлення відповідача по справі ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції, що позбавило останнього можливості подати відзив на позовну заяві та свої міркування з приводу заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, то вказане є підставою для скасування оскаржуваного рішення з одночасним ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ТРЕЙД» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ТРЕЙД» кошти за договором оренди майна №300715/1 від 30 липня 2015 року: вартість неповернутого риштування будівельного в розмірі 40 665 грн, заборгованість з орендної плати 5 350 грн, неустойку в розмірі 10 700 грн, а також суму судового збору у розмір 1 762 грн, а всього стягнути 57 477 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв