печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р. Суддя Печерського районного суду міста Києва Хайнацький Є.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - відповідач), в якому просить: зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 01.03.2013 року по 27.11.2014 року; зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні з 27.11.2014 року по день фактичного розрахунку; стягнути з відповідача судові витрати.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами, судом встановлено наступне.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Предметом розгляду вищевказаного позову є стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку за час його роботи на посаді помічника-консультанта народного депутата України та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 1 ст. 1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 року № 379/95-ВР, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються Законом України «Про статус народного депутата України», іншими законами та прийнятим відповідно до них цим Положенням.

У ч. 4 ст. 1.1 цього Положення визначено, що помічники-консультанти народного депутата України за його заявою прикріплюються до Апарату Верховної Ради України: які працюють за строковим трудовим договором (на постійній основі чи за сумісництвом), - для кадрового та фінансового обслуговування, які працюють на громадських засадах, - для кадрового обслуговування.

Як вбачається з копії довідки Управління кадрів Апарату Верховної Ради України від 21.05.2021 року, доданої позивачем до матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 з 01.03.2013 року по 27.11.2014 року працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України Верховної Ради України сьомого скликання ОСОБА_2 без поширення дії Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Закону України «Про державну службу», до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене, особа, яка обіймає посаду помічника народного депутата, підпадає під визначення особи, яка здійснює публічну службу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відтак, спір з приводу неправомірної невиплати відповідачем коштів за невикористану відпустку при звільненні ОСОБА_1 , який працював на посаді, що відноситься до публічної служби, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід відмовити, роз`яснивши позивачу право на звернення до адміністративного суду із позовною заявою за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин, сплачена ОСОБА_1 сума судового збору в розмірі 908,00 грн. підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 186, 258-263, 353, 354, пп. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп., сплачену згідно квитанції № 0.0..1 від 11.10.2021 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду) протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 18.10.2021 року.

Суддя Є.С. Хайнацький