Справа № 367/4192/18
Провадження №2/367/663/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Шестопалової Я.В.,

при секретарі Будинкевич Ю.О.,

за участі

представника позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , про що 14 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 (надалі - позивач-1) та померлим ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03 грудня 1965 року, в якому Позивач-1 записаний батьком покійного ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказана квартира належала ОСОБА_5 на підставі договору дарування серії ВВМ № 142286 від 14 жовтня 2004 року (копія договору дарування додається), яку подарувала його мати, ОСОБА_6 (дружина Позивача-1). До 2004 року дана квартира належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 1996 року, реєстраційний номер В2319/3788 (копія договору додається).

Тобто, у зв`язку з вищевикладеним, на момент смерті сина ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , у останнього залишилося майно - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Померлим ОСОБА_5 заповіт складений не був, тому, згідно положень частини 2 статті 1223 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Позивач-1, зазначив, що належить до спадкоємців першої черги і має право на частину спадкового майна, яке залишилось після смерті його сина, ОСОБА_5 . Однак, позивач-1 з поважних причин пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Вважає, що поважними причинами є: похилий вік та поганий стан здоров`я позивача-1; відсутність у позивача-1 інформації про факт смерті сина, ОСОБА_5 , та неможливість позивачем-1 отримати таку інформацію своєчасно у зв`язку з похилим віком, поганим станом здоров`я та постійним перебуванням на стаціонарних лікуваннях як в період шестимісячного строку для прийняття спадщини, так і поза межами такого періоду; навмисне з боку ОСОБА_4 , з метою оформлення спадкової квартири у свою власність, приховування факту смерті ОСОБА_5 від позивача-1.

Також зазначив, що протягом декількох років життя працював на території Чорнобильської зони, щот підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_3 від 27 квітня 1998 року та вкладкою до посвідчення № НОМЕР_4 від 27 квітня 1998 року, що в подальшому відобразилося на його здоров`ї. Після тривалого часу роботи на ЧАЕС у Позивача-1 виникли захворювання, що призвело до встановлення йому першої групи інвалідності, відповідно до довідки Міністерства охорони здоров`я України серії КИ № 054258 від 21 березня 2003 року додається. Про те, що Позивач-1 є особою похилого віку та непрацездатним, Відповідач достеменно знала.

Крім того, позивач-1 є пенсіонером за віком, адже він ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому, у зв`язку з похилим віком та наявністю багатьох хвороб, позивач-1 є непрацездатним та потребує постійного догляду та лікування. Лікування потребує значних матеріальних витрат, оскільки позивач-1 декілька разів на рік перебуває на стаціонарному лікуванні в лікарнях м. Києва, підтвердженням чого є відповідні медичні документи.

У зв`язку з тим, що позивач-1 дізнався про смерть сина лише в травні місяці 2015 року, а смерть сина настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , ним надаються медичні документи з лікарень, які підтверджують факти перебування позивача-1 в тяжкому стані в лікарнях міста Києва протягом 2013 - 2015 років, що перешкоджало йому дізнатися про смерть сина раніше та подати заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного терміну.

Позивач-1 зазначив, що протягом 2013 року чотири рази перебував на стаціонарному лікуванні, за період 2014 року шість разів перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з медичних закладів.

Позивач -1 вважав, що вказані у медичній документації хвороби та розлади здоров`я стали об`єктивними непереборними труднощами, що завадили позивачу-1 своєчасно отримати інформацію про смерть сина та прийняти спадщину в межах передбаченого законом строку.

Також зазначив, що за позицією Верховного Суду України зазначені вище обставини, такі як тривала хвороба Позивача-1, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Також, як вже зазначалося, позивач-1 не знав і не міг знати про смерть свого сина. Померлому сину Позивача-1 було лише 48 років, на той момент ніщо не вказувало на те, що він помре. Син Позивача-1 інколи зловживав алкогольними напоями, але в період, коли він переставав пити алкогольні напої, він навідувався до свого батька (Позивача-1) та допомагав йому по господарству, підтримував нормальні взаємовідносини.

Також, ОСОБА_5 в 2011 році пройшов курс лікування по методу ОСОБА_7 від алкогольної залежності (довідка від 19 лютого 2011 року додається), тому він, коли його бачив позивач-1 останні рази, був в нормальному стані. Позивач-1 був переконаний, що його син розпочав нормальне життя та буде допомагати з ліками та доглядати його. Однак, позивач-1 не знав і не міг знати, що його син помре раніше за нього, що він залишиться один на один зі своїми хворобами та старістю.

Отже, одна з таких підстав даного позову, як незнання позивачем-1 про факт смерті свого сина, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, адже позивач-1 є людиною похилого віку, багато хворіє, він чекав на свого сина та на допомогу від нього в той момент, коли його син вже був мертвим, а позивач-1 перебував на стаціонарних лікуваннях.

Позивач-1 зазначив, що відповідач приховала, з метою оформлення спадкової квартири на себе, факт смерті ОСОБА_5 від позивача-1, а останній, після смерті свого сина, був вимушений звертатися до правоохоронних органів щодо його зникнення.

ОСОБА_2 вказав, що на загальний стан його здоров`я негативно вплинув і факт смерті ще одного сина, ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 09 липня 2012 року, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві. На загальний стан здоров`я позивача-1 негативно вплинула і така хвороба, як інсульт, яка була у 2000 році. Саме з цього часу Позивач-1 постійно перебуває під наглядом лікарів та потребує піклування і догляду. Після того, як Позивач-1 пережив інсульт, в 2001 та 2010 роках він пережив два інфаркта, наслідком яких були дві складні операції, які також погіршили загальний стан здоров`я Позивача-1.

Позивач -1 зазначив, що не міг своєчасно, у встановлений законом шестимісячний строк, подати заяву про прийняття спадщини до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, оскільки про смерть свого сина, ОСОБА_5 , дізнався лише в травні місяці 2015 року, тобто через рік після його смерті, дата якої зазначена в свідоцтві про смерть, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області 14 грудня 2013 року.

Про смерть сина позивачу -1 стало відомо лише після його звернення до Солом`янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві з заявою про розшук ОСОБА_5 . До управління поліції позивач-1 був вимушений звернутися з заявою 09 лютого 2015 року у зв`язку з тим, що його син, ОСОБА_5 , тривалий час не виходив з ним на зв`язок. Усі спроби щодо спілкування та зв`язку з сином до цього часу, тобто до 09 лютого 2015 року, виявилися марними, оскільки позивач-1 неодноразово телефонував до його дружини, ОСОБА_4 , а також до нього самого, але ніхто на телефонні дзвінки позивача-1 не відповідав. У листопаді місяці 2014 року, попри хворобливий стан, позивачем-1 було здійснено візит до квартири сина, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , однак двері йому відчинили орендарі, яким квартиру здавав ОСОБА_5 . У зв`язку з тим, що позивач-1 не зміг зустрітися з сином, він попросив осіб, які орендують квартиру, повідомити його сина про те, що він намагався з ним зустрітися, а також передати йому вітальну листівку «З Днем народження». Згодом, Позивач-1 був вимушений знову поїхати до квартири сина, оскільки ні він, ні його дружина так і не відповідали на його дзвінки, на вітальну листівку відповіді Позивач-1 так і не отримав. Тому, 31 січня 2015 року Позивач-1 повторно прийшов до квартири сина, де хотів отримати інформацію щодо його місцезнаходження та з`ясувати, чому син не спілкується тривалий час з важкохворим батьком, але в квартирі за цією адресою мешкали вже інші люди (орендарі), які повідомили, що ніякого ОСОБА_5 вони не знають, а квартиру їм здала в оренду ОСОБА_4 , тобто Відповідач по справі. Надалі, з метою одержання будь-якої інформації про місцезнаходження сина, позивач-1 поїхав до місця проживання відповідача по справі за адресою: АДРЕСА_3 . Двері йому ніхто не відчинив, а сусіди повідомили, що в цій квартирі дійсно проживає ОСОБА_4 , але чоловіків у квартирі відповідача ніколи не бачили.

Перебуваючи в безпорадному стані та не розуміючи, що відбувається, позивач-1 09 лютого 2015 року звернувся до правоохоронних органів з заявою про зникнення його сина. Лише в травні місяці 2015 року позивачу-1 прийшла відповідь з Солом`янського районного управління ГУ МВС України в м. Києві в якій повідомлялося, що його син, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з вищевикладеного, позивач-1 не знав і не міг знати про смерть свого сина ІНФОРМАЦІЯ_1 , тим паче, про його смерть Відповідач позивача-1 не повідомила, хоча могла це зробити, оскільки номер мобільного телефону та адресу проживання позивача-1 відповідач знала. З цього можна зробити висновок, що відповідач навмисно не повідомила про смерть ОСОБА_5 для подальшого одноособового отримання у спадок квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивач-1 стверджував, що відповідачка приховала факт смерті ОСОБА_5 від нього оскільки бажала одноособово прийняти спадщину та збагатитися за рахунок квартири. Таке збагачення хибно вважати справедливим, Відповідач залишила важкохворого інваліда першої групи без засобів для існування.

Позивач-1 відразу після отримання інформації про смерть сина надіслав заяву до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак, завідувач Дев`ятої київської держаної нотаріальної контори Русіна Н.О. надіслала відповідь на заяву № 2306/01 від 26 червня 2015 року про те, що ним було пропущено шестимісячний строк для подачі такої заяви. Нотаріус, в свою чергу, при зверненні ОСОБА_4 з заявою про прийняття не з`ясувала коло спадкоємців та не здійснила заходів стосовно повідомлення спадкоємців померлого (в тому числі позивача-1) про факт відкриття спадщини.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, позивач-1 з поважних причин пропустив передбачений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини, оскільки ці причини зобов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, якими є: відсутність у позивача-1 інформації про смерть сина, приховування такої інформації відповідачем, похилий вік позивача-1, наявність у позивача-1 багатьох хвороб, багаторазове перебування позивача-1 на стаціонарному лікуванні, потреба позивача-1 в матеріальній та фізичній допомозі, що в сукупності не надавало можливості позивачу-1 своєчасно отримати інформацію про смерть сина та звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку. Всі вищевикладені обставини вказують на те, що в суду є всі підстави для визначення позивачу-1 додаткового строку достатнього для прийняття спадщини.

ОСОБА_3 (позивач 2) є єдиним сином покійного ОСОБА_5 та має спадкувати майно померлого по закону в першій черзі спадкоємців.

Факт родинних відносин між позивачем-2 та померлим ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 16 вересня 1988 року, в якому покійний ОСОБА_5 записаний батьком позивача-2. Цим же документом підтверджується факт народження позивача-2 в Російській Федерації. Як зазначалося вище, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач -2 зазначив, що так само як і позивач-1, дізнався про факт смерті ОСОБА_5 у травні місяці 2015 року після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідач здійснювала усі можливі дії щодо приховування від позивачів факту смерті їх близької людини, що і призвело до пропуску строку для прийняття спадщини.

Поважними причинами, у зв`язку з якими позивач-2 пропустив строк для прийняття спадщини, є: постійне проживання позивача-2 за межами України в Російській Федерації та неможливість ним отримати своєчасно інформацію про факт смерті батька; навмисне приховування відповідачем факту смерті ОСОБА_5 від позивача - 2 з метою збільшення частини у спадковому майні (наявність корисливого мотиву); бездіяльність нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори під час ведення спадкової справи, адже нотаріус не впевнився в тому, що всі спадкоємці були належним чином повідомлені про факт смерті ОСОБА_5 .

Зазначив, що довідкою Служби по роботі з населенням (СРН-6) № 6 від 12 березня 2018 року, що видана ООО «БКС», підтверджується, що позивач-2 дійсно зареєстрований з 31 серпня 2001 року за адресою: АДРЕСА_4 . У 2010 році Позивач-2 закінчив навчання у Братському державному університеті, що підтверджується дипломом про вищу освіту серії НОМЕР_7 (реєстраційний номер 4839 віл 01 липня 2010 року). Після навчання, в період з грудня місяця 2011 по грудень місяць 2012 року, позивач-2 проходив військову строкову службу, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_8 , що виданий відділом Іркутської області по місту Братськ від 08 грудня 2011 року. Відразу після проходження військової служби, позивач-2 переїхав в інше місто Російської Федерації - до Новосибірську, де по теперішній час працює та проживає, орендує квартиру, що підтверджується договором оренди квартири № 0308 від 04 серпня 2016 року та актом прийому-передачі житла до Договору № 0308 від 04 серпня 2016 року.

У зв`язку з тим, що позивач-2 з самого народження проживає в Російській Федерації, має там постійне місце роботи, часто відвідувати Україну у нього змоги не було. Останній раз позивач-2 перебував на території України в 2007 році, після того, до 2013 року, він періодично підтримував в телефонному режимі зв`язок з покійним батьком.

Слід врахувати, що відстань від фактичного місця проживання позивача-2 до міста Києва є великою та, як відомо, приїзд до України займає досить тривалий час (проїзд потягом займає майже 5 діб), що і стало перешкодою для частих зустрічей позивача-2 разом з померлим ОСОБА_5 .

У 2013 році ОСОБА_5 несподівано перестав виходити на зв`язок. Всі спроби позивача-2 зв`язатися з ним були марними. Після двох місяців відсутнього зв`язку з батьком позивачем-2 були здійсненні телефонні дзвінки до дідуся (позивача-1), однак останній повідомив, що також тривалий час не може зв`язатися з сином.

У зв`язку з тим, що позивач-1 багато разів протягом 2013-2015 років перебував на лікуванні, а позивач-2 не міг особисто розшукати свого батька, оскільки він проживає за межами України, лише у 2014 році дідусь позивача-2, попри свій хворий стан, намагався віднайти його, однак всі спроби виявилися невдалими, тому останній вимушений був звернутися до правоохоронних органів з заявою про розшук сина. У травні місяці 2015 року позивач-2 дізнався від позивача-1 про смерть свого батька, який, як виявилося, помер ще у 2013 році. Про факт його смерті тодішня дружина, тобто відповідач по справі, не сповістила і тримала цю звістку в таємниці з метою подальшого заволодіння майном покійного ОСОБА_5 .

За чинним законодавством України, позивач-2 мав подати протягом шести місяців з дня смерті батька заяву про прийняття спадщини, однак він не міг цього зробити, оскільки дізнався про смерть батька після спливу одного року з моменту його смерті. Після отримання інформації про смерть батька позивач-2 надіслав заяву про прийняття спадщини до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, яка своєю відповіддю (постановою) відмовила позивачу-2 у поновленні строку для прийняття спадщини у зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для її прийняття.

Позивач-2 зазначив, що відповідачу було добре відомо про існування як позивача-1, так і позивача-2, тому що померлий постійно спілкувався з ними. В свою чергу, відповідач, використовуючи ситуацію, за якої позивач-1 постійно потребує догляду та лікування, а позивач-2 постійно проживає за межами України, вирішила скористатися цим з метою власного збагачення, приховала факт смерті ОСОБА_5 від позивачів, чим перешкодила їм своєчасно подати заяву про прийняття спадщини.

У зв`язку з цим у сторони позивача є всі підстави вважати, що відповідач навмисно приховала факт смерті їх батька з метою подальшого заволодіння майном померлого.

Також, як виявилося, нотаріус проігнорував положення статті 63 Закону України «Про нотаріат», не з`ясував коло спадкоємців померлого ОСОБА_5 , що в результаті сприяло відповідачу реалізувати свій корисливий мотив (збільшити свою частку у спадковому майні).

Отже, на підставі всіх обставин, що викладені вище, вважає, що позивач-2 з поважних причин пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини і має право на визначення йому додаткового строку для її прийняття.

Позивач-2 зазначив, що 10 січня 2018 року через поштове відділення УДППЗ «Укрпошта» Позивачем-1 було надіслано звернення до ОСОБА_4 щодо надання згоди на прийняття спадщини та виплати грошової компенсації, підтвердженням надіслання даного звернення є опис та квитанція УДППЗ «Укрпошта» про сплату поштових послуг. Згідно витягу з сервісу відстежень поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта» від 17 січня 2018 року, дане звернення було вручено ОСОБА_4 15 січня 2018 року. Однак, станом на сьогоднішній день, відповідь на звернення Позивача-1 так і не надходила

Крім того, 15 травня 2018 року представником ОСОБА_3 , адвокатом Годнею Антоном Алнуровичем, через поштове відділення УДППЗ «Укрпошта» було надіслано звернення до ОСОБА_4 щодо надання згоди на прийняття спадщини та виплати грошової компенсації позивачу-2. Підтвердженням надіслання даного звернення є опис та квитанція № 677 УДППЗ «Укрпошта» про сплату поштових послуг, яке було отримано 24 травня 2018 року. На жаль, відповідач проігнорувала звернення Позивача-2, відповіді не надала.

Позивачі надсилали заяви про прийняття спадщини до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, однак, як позивачу-1, так і Позивачу-2 була надана відповідь, що вони пропустили строк на прийняття спадщини. Нотаріальна контора зауважила позивачам, що питання, які висвітлені ними у заявах про прийняття спадщини, можуть бути вирішені тільки в судовому порядку.

В зв`язку з чим просили, визначити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ) додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його сина, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити ОСОБА_3 (паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_10 код підрозділу 380-011) додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати по справі на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31.03.2020 року справу № 367/4192/18 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31.08.2020 року закрито підготовче п провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач по справі скориставшись своїм право подала до суду відзив на позовну заяву, де зазначила, що повністю не згодна з даним позовом і заперечує проти нього з наступних підстав. Зазначила, що 06.08.2008 року вона, ОСОБА_4 , вступила в шлюб з ОСОБА_5 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №1058. Після реєстрації шлюбу ми проживали в однокімнатній квартирі, яка належала ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . В 2005 року у мого чоловіка померла мати і він став зловживати спиртовими напоями, ніде не працював. Ми переїхали з ним проживати в місто Ірпінь Київської області і проживали з ним разом до його смерті в належній мені кімнаті за адресою: АДРЕСА_3 . Вказала, що за весь час вона майже не спілкувалась з батьком її чоловіка, ОСОБА_2 , так як він був проти їхнього шлюбу і всіляко настроював свого сина проти відповідачки. Зазначила, що її покійний чоловік ОСОБА_2 періодично спілкувався з батьком, але відносини у них були натягнуті, вони часто сварились і довго не спілкувались один з одним. Коли вони проживали в місті Ірпінь, ОСОБА_2 не приїздив до них і її покійний чоловік не спілкувався з ним. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_5 помер, про що відповідачці було видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області свідоцтво про смерть серії НОМЕР_11 .

Відповідач зазначила, що ще за життя її покійний чоловік ОСОБА_5 казав, що вона одна піклується про нього і він бажає щоб належна йому квартира була переоформлена на неї. Після смерті ОСОБА_5 відповідач на свої кошти поховала його на кладовищі в місті Бородянці, як він і просив за життя.

Також зазначила, що позивач по справі ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору в установлений законом строк не подавав, при тому що з початку 2015 року знав про смерть сина і мав сили та можливість це зробити, так як він навіть організував перезахоронення чоловіка відповідачки без її згоди. Для цього він весною 2015 року звертався з заявами до Ірпінської Держсанепідемстанції та Бородянської Селищної Ради Київської області, щоб отримати дозвіл на перезахоронення.

Позивач ОСОБА_2 знав адресу проживання відповідачки. Але після смерті сина ні разу не спілкувався зі, не претендував на спадкову квартиру. 25 січня 2016 року в зв`язку з тяжким матеріальним станом та необхідності коштів на лікування спадкова квартира була продана ОСОБА_9 . Згідно наданої позивачем відповіді Дев`ятої Київської Державної нотаріальної контори за № 2306/01-16 від 26.06.2015 року йому вже з цієї дати було відомо, що він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті сина. Позивач мав можливість звернутись до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Але він цього не зробив. Звернувся до мене з заявою про надання згоди на прийняття спадщини і виплату грошової компенсації тільки в 2018 році, коли спадкова квартира була продана і гроші мною витрачені на лікування.

Вказала, що позивач ОСОБА_3 , син покійного на спадщину після смерті батька не претендує, про що направив заяву до суду.

Відповідач зазначила, що весною 2015 року її визвали до Солом`янського районного управління юстиції ГУ МВС України в м. Києві, де їй стало відомо, що ОСОБА_2 подав заяву про розшук свого сина. На вимогу працівників поліції вона надала свідоцтво про смерть ОСОБА_5 та довідку про місце його поховання. Працівники поліції завірили її, що вони про це повідомлять батька покійного ОСОБА_2 . Крім того, коли в червні 2015 року відповідач приїхала на кладовище в м. Бородянка Київської області, то не знайшла могилу свого чоловіка ОСОБА_5 .. Як повідомила дирекція кладовища, його батько ОСОБА_2 зробив перезахоронення і перевіз тіло її чоловіка в місто Київ. Все це було зроблено без відома відповідачки і без її згоди.

Після смерті чоловіка відповідач в установлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини в Дев`яту Київську державну нотаріальну контору, де 14.08.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину , яка складалась з квартири АДРЕСА_5 .

Просила відмовити в позовних вимогах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про призначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки останні звернулись до суду лише в 2018 році.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , про що 14 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . ( а.с.23).

Також встановлено, що позивач-1, ОСОБА_2 06.06.2015 року звернувся до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та із заявою від позивача-2 ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини на користь позивача-1, ОСОБА_2 , тобто через півтора роки з дня смерті спадкодавця ( а.с.165) .

С позовом про визнання додаткового строку для прийняття спадщини позивачі звернулись лише 06.06.2018р.

Судом встановлено, що позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали суду доказів про поважні причини, в зв`язку із чим він не спілкувався із спадкодавцем за життя та не знав про його смерть та поважні причини щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть того, то підстави для додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, така правова позиція ВС/КЦС викладена у справі № 712/656/15-ц, 12.02.18. Обставина, що позивач не знав про смерть спадкодавця, оскільки він проживав в іншому населеному пункті, також не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини (справа № 198/476/16-ц, 18.01.18).

Судом також не беруться до уваги поважність пропуску строку на прийняття спадщини позивача-1 ОСОБА_2 з приводу похилого віку та поганого стану здоров`я, оскільки перебування на лікуванні в медичних закладах згідно наданих довідок носить періодичний характер, а не постійний і на момент закінчення шестимісячного строку подачі заяви про прийняття спадщини позивач -1, ОСОБА_2 не перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того, доводи відповідачки про те, що позивач ОСОБА_2 з березня 2015р. займався перезахороненням її чоловіка, про що свідчить отримання ним повторно свідоцтва про смерть 03.03.2015р. та оформлення дозволів на таке перезахоронення, але до нотаріуса та до суду з позовом звернувся значно пізніше.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 12, 258, 259, 265, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1270, 1272 ЦК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Повний текст рішення буде складено, в межах строків, визначених ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Я.В. Шестопалова