Номер провадження: 22-ц/813/6894/21
Номер справи місцевого суду: 501/2393/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів допомоги на дітей одиноким матерям

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року, Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь надміру виплачені кошти допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 7986,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2020 року в задоволенні позову Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів допомоги на дітей одиноким матерям відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги управління. Стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2020 року без змін, а апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області без задоволення.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції, відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно заяви про призначення допомоги на дітей одиноким матерям №1632 від 21.06.2018 року ОСОБА_1 звернулась до УСП ЧМР Одеської області(а.с. 6-7).

Відповідно декларації про доходи, відповідач ОСОБА_1 зазначила про відсутність інших доходів (а.с. 8-9).

Згідно рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 03.07.2018 року призначено ОСОБА_1 допомогу в розмірі 1421,03 грн. (а.с. 10).

Відповідно заяви про призначення допомоги на дітей одиноким матерям №2434 від 20.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до УСП ЧМР Одеської області (а.с. 11-12).

Згідно декларації про доходи, відповідач ОСОБА_1 зазначила про відсутність інших доходів (а.с. 13-14).

Відповідно з рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 03.01.2019 року призначено ОСОБА_1 допомогу в розмірі 1 096,19 грн. (а.с. 15).

Згідно заяви про призначення допомоги на дітей одиноким матерям №1514 від 27.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до УСП ЧМР Одеської області (а.с. 16-17).

Відповідно декларації про доходи, відповідач ОСОБА_1 зазначила про відсутність інших доходів, та внесла відомості про отримання пенсії по втраті годувальника (а.с. 18-19).

Згідно рішення про відмову в призначенні допомоги сім`ям з дітьми від 27.06.2019 року ОСОБА_1 витребувано довідку про навчання (а.с.20-22).

Згідно протоколу від 16.08.2019 р, надано індивідуальний перерахунок переплати в розмірі 7 986,00 грн. (а.с. 25).

Відповідно розпорядження та Повідомлення № 1894/1 від 16.08.2019 року про повернення надміру виплачених сум допомоги складено на ім`я ОСОБА_1 в розмірі 7 986,00 грн. (а.с. 26-27).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 7 986,00 грн., та не надано позивачем доказів, про належне повідомлення відповідача про наявність переплати, тому поверненню зазначена сума не підлягає.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, стаття 1212 ЦК України зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

В статті 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього - відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом в постанові від 20.02.2018 р. у справі №174/406/16-ц, тому вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом справи встановлено, що в обґрунтування свого позову, позивач посилається на те, що грошові кошти у розмірі 7 986,00 грн., які отримані відповідачкою є такими, що безпідставно нею набуті, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

Проте, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, про не встановлення факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 7 986,00 грн. При цьому, судом також вірно зазначено, що позивачем також не надано доказів про належне повідомлення відповідача про наявність переплати, а тому поверненню зазначена сума не підлягає.

У доводах апеляційної скарги, Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської областіпосилається на те, що факт зловживання відповідачкою ОСОБА_1 , з метою отримання державної допомоги, повністю доведений Управлінням, оскільки на думку апелянта, доказами її зловживання є наявні у матеріалах справи копії декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 21.06.2018 року та від 20.12.2018 року, у яких відповідачка не вказала дохід у вигляді пенсії у разі втрати годувальника. Оскільки цей вид доходу відповідачем було приховано та не задекларовано при поданні заяв на отримання допомоги на дітей одиноким матерям від 21.06.2018 року та від 20.12.2018 року, він не був врахований при визначенні права на державну допомогу, в результаті чого і виникла переплата по виплаті допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.06.2018 року по 31.05.2019 року в загальному розмірі 7986,00 грн.

Однак вказані доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, у своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася дитина і вона як одинока мати звернулася до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області із заявою від 21.06.2018 року про призначення допомоги на дітей одиноким матерям. ОСОБА_1 також зазначила, що в присутності спеціаліста даного управління, по прізвищу ОСОБА_2 , вона за її консультацією заповнила декларацію про доходи, де вона добросовісно спеціалісту управління повідомила про те, що вона є студенткою денної форми навчання і отримує пенсію по втраті годувальника, на що їй вказаний спеціаліст сказала, що це не є її доходом і в декларації вказувати це потрібно. Оскільки ОСОБА_1 не знала, що вона мала вказати пенсію у декларацію, то звичайно виконувала все, як їй сказала спеціаліст даного управління, внаслідок чого управлінням соціальної політики їй було призначено допомогу на дітей одиноким матерям.

ОСОБА_1 також зазначила, що 20.12.2018 року при повторному зверненні до управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям, вона знову була запрошена, але вже іншим спеціалістом управління по прізвищу ОСОБА_3 до її кабінету, де за допомогою її консультації заповнила дану спеціалістом декларацію, де знову повідомила спеціаліста управління про те, що вона є студенткою денної форми навчання і отримує пенсію по втраті годувальника, на що їй вказаний спеціаліст знову сказала, що це не є її доходом і в декларації вказувати не потрібно.

27.06.2019 року, при зверненні в-трете за оформленням допомоги, ОСОБА_1 була знову запрошена спеціалістом до кабінету, де за допомогою її консультацій заповнювала надану їй спеціалістом декларацію, де вона знову повідомила, що вона є студенткою денної форми навчання і отримую пенсію по втраті годувальника, на що вказаний спеціаліст їй сказала, щоб вона зазначені дані внесла у відповідній графі декларації. Як зазначає ОСОБА_1 , у спеціаліста виникло питания до спеціаліста ОСОБА_2 , чому вказаний спеціаліст їй раніше, коли надавала консультацію, не повідомила їй, що зазначені дані необхідно зазначити у декларації, як дохід. Після цього до кабінету зайшла керівник управління і сказала, що відомості про пенсію необхідно вказувати у декларації.

З урахуванням вищенаведених обставин, дії ОСОБА_1 свідчать про її добросовісність при зверненні до управління як 21.06.2018 р. та і 20.12.2018 р., оскільки остання нічого не приховувала та кожного разу добросовісно при заповнені декларації повідомляла спеціалістів вказаного управління, які допомагали їй заповнювати декларацію, про те, що вона отримує допомогу при народження дитини, допомогу на дітей одиноким матерям, а також пенсію у разі втрати годувальника, однак два попередніх спеціаліста її запевняли, що пенсія у разі втрати годувальника не є доходом, який необхідно вказувати у декларації.

Вказані доводи ОСОБА_1 , Управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області не спростовані, зокрема 06.05.2021 року до канцелярії апеляційного суду надійшли пояснення на відзив ОСОБА_1 , у яких управління вищевикладене ОСОБА_1 не спростував (а.с. 84-85), як і не спростовано обов`язок управління при призначенні будь-якої соціальної допомоги перевіряти подані особами відомості у декларації.

Крім того, твердження апелянта про те, що відповідачу було направлено повідомлення про порядок повернення надміру виплачених сум допомоги (вих. №1894 від 16.08.2019 року) є необґрунтованими, оскільки доказів саме отримання цього повідомлення відповідачкою ОСОБА_1 , позивачем до суду не надано. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів допомоги на дітей одиноким матерям залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 28.09.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда