Провадження № 22-ц/802/1586/21 Категорія: 63 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А,,

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

представника виконавчого комітету Луцької міської ради Панасюк Н.М.

представника третьої особи Плеханова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів 6 прикордонний Волинській загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про визнання ордерів на жилі приміщення недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, разом з яким подав заяву про забезпечення позову. Вказана заява обґрунтована тим, що 18.04.2004 його було зараховано на квартирний облік у загальному порядку Луцькому прикордонному загоні Державної прикордонної служби України. Станом на сьогодні, він перебуває під 3 порядковим номером. 21.12.2020 відбулося засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо розподілу постійного житла у АДРЕСА_1 , зокрема 9 квартир. На засіданні комісії було прийнято рішення про розподіл 9 квартир для постійного користування лише для військовослужбовців Державної прикордонної служби. Постановою Волинського апеляційного суду від 23.06.2021 визнано незаконним рішення, оформлене протоколом № 9 засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.12.2020, про розподіл для постійного користування квартир по АДРЕСА_1 , без врахування його черги під № 3 у квартирному обліку.

Зазначає, що на підставі скасованого судом рішення, Виконавчим комітетом Луцької міської ради було видано ордери на виділені квартири. Оскільки рішення оформлене протоколом № 9 засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України визнано незаконним, надання квартири особам, які перебували нижче за нього у черзі списку на квартирний облік, є теж незаконним, відповідно як і видача їм ордерів, зокрема: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Такі ордери, він вважає недійсними, оскільки були видані з порушенням його права на житло, як особи, яка перебувала у сприску на квартирному за порядковим № 3, тобто вище ніж відповідачі у справі.

Заявник припускає, що за час розгляду справи, можлива приватизація квартир за відповідачами, у зв`язку з чим, просить суд, вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони Виконавчому комітету Луцької міської ради та його структурним підрозділам здійснювати приватизацію квартири АДРЕСА_2 до вирішення справи по суті.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року заяву задоволено.

Постановлено заборонити Виконавчому комітету Луцької міської ради та його структурним підрозділам здійснювати приватизацію квартири АДРЕСА_2 до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 161/17738/21 за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів 6 прикордонний Волинській загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про визнання ордерів на жилі приміщення недійсними.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, та постановити нове судове рішення, яким в задоволені заяви ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши відповідача ОСОБА_1 , представників відповідачів, представника третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, які ним запропоновані, може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки предметом позовних вимог являється визнання ордерів на жилі приміщення недійсними.

Такі висновки суду є правильними та відповідають нормам процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно зі ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.(ст.150 ЦПК України)

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними ордерів на жилі приміщення видані виконавчим комітетом Луцької міської ради ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Основним мотивом даного позову є незаконна, на думку позивача, видача ордерів на спірні квартири на підставі протоколу № 9 від 21 грудня 2020 року житлової комісії Луцького прикордонної служби. Вказує, що постановою Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у справі 161/326/21 визнано незаконним рішення, оформлене протоколом № 9 засідання житлової комісії Луцького прикордонної служби України від 21 грудня 2021 року, про розподіл для постійного користування квартирами на АДРЕСА_1 , без врахування черги ОСОБА_4 під № 3 у квартирному обліку.

Стверджує, що видача ордерів відповідачам відбулась на підставі рішення житлової комісії, яке визнано судом незаконним, що в свою чергу має наслідком визнання таких ордерів недійсними.

Встановивши, що між сторонами виник спір, оскільки між заходом забезпечення позову і предметом позову існує безпосередній зв`язок, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для встановлення заборони виконавчому комітету Луцької міської ради та його структурним підрозділам здійснювати приватизацію квартир АДРЕСА_2 до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 161/17738/21.

В судовому засіданні представник апелянта підтвердила бажання її довірителя якнайшвидше здійснити приватизацію житла, що йому надане, стверджуючи, що розподіл квартири відбувся у передбачений законом порядок та спосіб.

ОСОБА_4 звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, то в даному випадку немає взагалі застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, що і було встановлено судом при вирішені поданої заяви.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (ст. 11 ЦПК України).

Колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником подано докази на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, оскільки має місце здійснення приватизації квартири.

В судовому засіданні представник апелянта вказувала про бажання ОСОБА_2 щонайшвидше здійснити приватизацію наданого йому житла, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість обраного позивачем способу забезпечення позову з метою ефективного захисту його права.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер та права апелянта не порушують.

Безпідставними та необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо порушення конституційного права ОСОБА_2 на житло, оскільки в даному випадку оспорюється виключно порядок та черговість отримання житла та не ініціюється питання про виселення ОСОБА_2 із займаної ним квартири.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, та підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, які мають за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків судді першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана в його інтересах представником ОСОБА_3 залишити без задоволення

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий- суддя:

Судді: