Справа № 727/7522/21
Провадження № 2/727/2274/21
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ЧЕРНІВЦІ
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНО)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 р. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судового засідання Івасишин О.І.

розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с. Стальнівці, Новоселицького району, Чернівецької області) про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,- ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог. Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньої транспортної пригоди.

В обгрунтування заявлених вимог, посилається на те, що 11 жовтня 2020 року о 19:50 годині ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Фольцваген Пасат» по вул. Південно-Кільцевій, 25 у м. Чернівці, під час руху не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Фольцваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_3 під його керуванням, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказує, що 03 грудня 2020 року постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Зазначає, що відповідно до висновку експерта № 86, за результатами проведення авто товарознавчого дослідження від 28 квітня 2021 року, вартість матеріального збитку з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat Variant (351), 2.8і VR 6 1992 року виготовлення реєстр № НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП 11.10.2020 року визначається у розмірі 62696,89 грн. (шістдесят дві тисячі шістсот дев`яносто шість грн. 89 коп. Окрім наведеного, аргументує позов і тим, що відновлювати автомобіль Volkswagen Passat Variant (351), 2.8і VR 6 1992 року виготовлення реєстр № НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП 11.10.2020 року за принципом внеску та найбільш ефективного використання є економічно не доцільно, тому що сума вартості відновлювального ремонту без урахуванні значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ більша за ринкову вартість КТЗ. Мотивує обставини позову і тим, що 22 березня 2021 року Моторним (транспортним) страховим бюром України було виплачено ОСОБА_1 розмір страхового відшкодування у сумі 42.089,53 (сорок дві тисячі вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят три копійки). Зазначає, що оскільки вартість майнового збитку, завданого йому, пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з ОСОБА_2 , як визнаної по суду винної особи, на його користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (а саме - вартістю відновлювального ремонту пошкоджено транспортного засобу та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі - 20607,36 (двадцять тисяч гривень шістсот сім гривень тридцять шість копійок).

Просить суд, стягнути з відповідача на його користь суму не виплаченої матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 20607,36 грн.; витрати понесені на перевезення автомобіля із місця ДТП у розмірі 600,00 грн.; витрати понесені на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1750,00 грн. та судові витрати: - з сплати судового збору в сумі 908,00 грн. і витрати за надану йому правничу довомогу, у розмірі 9900,00 грн.

Рух справи та доводи сторін в судовому засіданні.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 25 серпня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовче засідання.

Ухвалою від 08.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Представником позивача ОСОБА_1 , адвоката Мандзюка В.Б. в суд скеровано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та йоговідсутності як представника. Не заперечували проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки в судове заідання не надав. Відзиву на позовну заяву від відповідача в суд не надходило.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Суд, виходячи з даних вимог закону, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Досліджені докази та застосовані норми права.

Судом належними і допустимими доказами по справі встановлено, що 11 жовтня 2020 року о 19:50 годині ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Фольцваген Пасат» по вул. Південно-Кільцевій, 25 у м. Чернівці, під час руху не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Фольцваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 03 грудня 2020 року Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. (а.с.10)

Відповідно до Висновку експерта № 86 за результатами проведення авто товарознавчого дослідження від 28 квітня 2021 року, вартість матеріального збитку з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat Variant (351), 2.8і VR 6 1992 року виготовлення реєстр № НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП 11.10.2020 року визначається у розмірі 62 696,89 грн. (шістдесят дві тисячі шістсот дев`яносто шість грн. 89 коп. (а.с.11-18)

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 2.1статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюютьсяКонституцією України,Цивільним кодексом України,Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цьогоЗаконупередбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цьогоЗакону. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У відповідності до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно правового висновку - Постанови Верховного Суду від 12.03.2018 року у справі №910/5001/17 вбачається, що: «висновки судів попередніх інстанцій про те, що у страховика цивільної відповідальності, виник обов`язок здійснити відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, без урахування зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку такі збитки є меншими від ліміту відповідальності, є помилковими, оскільки суперечатьстатті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка прямо визначає, що шкода, яка пов`язана з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком за договором страхування цивільно-правової відповідальності, становить вартість витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28,29 Закону № 1961-ІVпередбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). В ході розгляду даної справи позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт завдання шкоди водієм ОСОБА_3 , її розмір, а також докази того, що МТСБУ є особою, яка відповідно до вимог чинного законодавства має зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом.

Пунктом 1.4 статті 1 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що: особи, відповідальність яких застрахована,страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з частиною 3 статті 397ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно допункту 2.2. Правил дорожнього рухувласник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

За змістомстатті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у правових позиціях - постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилстатті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зістаттею 1194 ЦК Українивідшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті правові висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачала.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на момент настання ДТП правомірно володів транспортним засобом марки «Фольцваген Пасат» д.н.з. НОМЕР_3 , а отже, має законне право вимоги на відшкодування шкоди, завданої його майну. Судом окрім наведеного встановлено, що позивачем понесені додаткові витрати на перевезення автомобіля із місця ДТП у розмірі 600 (шістсот) гривень (а.с.21) та витрати, понесені на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1750 (однатисяча сім сот п`ятдесят) гривень, які суд вважає що вони підлягають стягненню з відповідача. (а.с.22)

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Висновок. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про розподіл судових витрат, суд зважає на наступне. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати, в рахунок повернення сплаченого судового збору 908 (дев`ятсот вісім) гривень, документально підтвердженого (а.с.2) та витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень. (а.с.23-27)

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.22,386,1166,1187,1192,1193 Цивільного Кодексу України, ст. ст.2,3,6,9,33,34,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 280 - 284, 289, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с. Стальнівці, Новоселицького району, Чернівецької області) про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с. Стальнівці, Новоселицького району, Чернівецької області) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : суму не виплаченої матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що становить 20 607 (двадцять тисяч шістсот сім) гривень 36 копійок; витрати, понесені на перевезення автомобіля із місця ДТП у розмірі 600 (шістсот) гривень; витрати, понесені на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с. Стальнівці, Новоселицького району, Чернівецької області) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати в рахунок повернення сплаченого судового збору 908 (дев`ятсот вісім) гривень, документально підтвердженого.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: с. Стальнівці, Новоселицького району, Чернівецької області) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 9 900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 - ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05.11.2021 року.

Суддя Слободян Г.М.