Справа № 415/7184/20
Провадження № 2/415/761/21
27 вересня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області
у складі: головуючої судді Луньової Д.Ю.,
за участі секретаря Жукової Д.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
До Лисичанського міського суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Є.В., АТ «Банк Форвард», приватного виконавця Бережного Я.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наприкінці листопада 2020 року йому стало відомо про відкрите стосовно нього виконавче провадження приватним виконавцем Бережним Я.В. на підставі виконавчого напису № 7279, виданого 09.11.2019 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Незнайком С.В. про звернення стягнення на його доходи. Позивач вважає виконавчий напис № 7279 від 09.11.2019 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком С.В. таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус належним чином не переконався у безспірності сум, що підлягають стягненню за написом.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на задоволенні позову наполягає, проти задоволення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відзиви на позовну заяву не надали.
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК Україниє докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони.
Дослідивши матеріали справи суд встановив.
Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку.
При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підстав виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).
Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).
У п. 13 роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальними нормативними актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.
Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 р. № 2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені" вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Суд враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачем докази, як кожний окремо так і в їх сукупності, погоджується з доводами позивача, що виконавчий напис, вчинений 09.11.2019 року на підставі заяви стягувача не містить обов`язкових умов кредитного договору, а тож відсутні відомості про надання позивачу кредитних коштів, в порушення вимоги статті 87 Закону України «Про нотаріат», окрім того з виконавчого напису нотаріусом встановлено, що строк по кредитному договору вже настав, однак не вказано коли саме він настав та чим передбачений такий строк. Разом з цим, закон вказує не на вказаний строк, а на виникнення права вимоги у стягувача, однак вищевказаний виконавчий напис не містить відомостей про дату виникнення права такої вимоги всупереч статті 88 Закону України «Про нотаріат» та незважаючи на це, виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом. Крім того, з матеріалів витребуваних у нотаріуса ухвалою суду вбачається відсутність розрахунку заборгованості та вимоги до боржника про сплату боргу.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 09.11.2010 р. приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 7279 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором 97678411 від 11.06.2012 р, є таким, що не підлягає виконанню, а тому позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
На підставі ч. 1 ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн., оскільки суд дійшов переконання про задоволення позовних вимог, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».
На підставі викладеного ст. ст. 328, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 84, 89, 141, 158, 160, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», приватного виконавця Бережного Ярослава Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
Відповідно до ст. 284 ЦПК заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.Ю. Луньова