Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1458/21
Провадження № 2/376/1100/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Сквирський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участю секретаря - Таранчук В. О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю колишнього подружжя та визнання права власності на частку у цьому майні,-

ВСТАНОВИВ:

13.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 28.01.1990 року між ним та Відповідачем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено шлюб і остання, після реєстрації шлюбу отримала прізвище - « ОСОБА_2 ».

07.10.2017 року за заявою подружжя, яке не має дітей, шлюб між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 24 від 07.10.2017 року.

10.09.2002 року, під час перебування у шлюбі, позивачем та відповідачем було придбано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в якій ОСОБА_1 зареєстрований з 26.09.2002 року і постійно проживає по теперішній час.

Зазначена квартира зареєстрована в «Південному бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 , яка і значиться її титульним власником.

Вказана квартира має загальну площу 52,5 м. кв., житлову площу 29,4 м.кв., складається з двох житлових кімнат, кухні, ванної, туалету,коридору, лоджії. Станом на 16.03.2021 року оціночна вартість квартири становила 208 845 (двісті вісім тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 00 коп.

Вказане нерухоме майно було придбано сторонами під час їх перебування у шлюбі і позивач вважає, що вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя на яку його суб`єктивне право власності не є підтвердженим документально, а тому він звертається до суду та просить суд:

Визнати нерухоме майно - квартиру номер АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 , та визнати за ним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Паспорт НОМЕР_1 , виданий 20.06.1996 року Сквирським РВ ГУМВС України в Київській області, ІНФО ПП № НОМЕР_3 право власності на частку у цьому майні.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та просив провести розгляд справи без його участі та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.34).

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі та вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а. с. 33).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.01.1990 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища №1 (а.с.5).

10.09.2002 року, під час перебування у шлюбі, позивачем та відповідачем було придбано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору купівлі - продажу квартири від 10.09.2002 року, зареєстрований Державним нотаріусом Л.П. Климчук (а.с.7).

Зазначена квартира зареєстрована в Комунальному підприємстві Київської обласної ради «Південному бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 , яка і значиться її титульним власником, що підтверджується копією листа КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №1568 від 14.07.2020 року (а.с.8).

Вказана квартира має загальну площу 52,5 м. кв., житлову площу 29,4 м.кв., складається з двох житлових кімнат, кухні, ванної, туалету,коридору, лоджії, що підтверджується копією технічного паспорту від 13.07.2020 року виготовлений КП КОР «Південне БТІ» (а.с.9-12).

Станом на 16.03.2021 року оціночна вартість квартири становила 208 845 (двісті вісім тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 00 коп., що підтверджується копією Висновку про вартість майна (а.с.13).

Відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що 07.10.2017 року складено відповідний актовий запис №24 (а.с.6).

Відповідно до вимог ч.3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2,3 ст.372ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною 1 ст.61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною 1 ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною1 ст. 71СК України встановлено,щомайно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Зі змісту п. п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, тобто, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, що відповідає вимогам Сімейного та Цивільного кодексів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 2,4,12,13,76,81,200,206,211,247,258,259,263 - 265,351,352,354 ЦК України, ст.ст.60,61, 69-71Сімейного Кодексу України, п. п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 368,372 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю колишнього подружжя та визнання права власності на частку у цьому майні - задовольнити в повному обсязі.

Визнати нерухоме майно - квартиру номер АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 20.06.1996 року Сквирським РВ ГУМВС України в Київській області, ІНФО ПП № НОМЕР_3 право власності на частку у цьому майні, а саме на Ѕ частину.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко