Справа № 418/857/21
Провадження № 22-ц/810/886/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в режимі відеоконференції Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Міловського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року

ухваленого судом у складі судді Гуцола М.П. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі про визнання права на земельну ділянку (пай),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач Міловська селищна рада Старобільського району Луганської області

відповідач Старобільська районна державна адміністрація Луганської області

відповідач - Головне управління Держегеокадастру у Луганській області

встановив:

У квітні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, який мотивований правом на земельну частку (пай) колишнього КСП «Дружба»членом якого була позивачка, в розмірі 11,52 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Зориківської сільської ради Міловського району Луганської області.

Оскільки на час звернення до суду з даним позовом так і не було видано сертифікат, що підтверджує право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Дружба», позивачка вважає є порушенням її права, яке підлягає захисту у судовому порядку.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений нею позов.

За доводами апеляційної скарги, висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачкою строку позовної давності за ст.ст.71, 75-76,80 ЦК УРСР (1963 року) є безпідставним, і не відповідає вірно встановленим судом обставинам справи.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі Старобільська районна державна адміністрація Луганської області,та Головне управління Держегеокадастру у Луганській області,посилаючись на законність оскаржуваного рішення ухваленого судом першої інстанції та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів за доводами апеляційної скарги позивачки, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2, ч.5 ст.263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Правовідносини, що виникли між сторонами справи регулюються Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05 червня 2003 року, Земельним Кодексом України ( у редакції від 2 червня 1993 року),Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Частиною третьою статті першої Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 Земельного кодексу України (у редакції від 22 червня 1993 року ) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України (у редакції від 22 червня 1993 року) Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2-4 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку ( пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, який був членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити його права на земельну частку.

Судом встановлені та матеріалами справи підтверджуються такі обставини справи.

Згідно архівних довідок №308 від 24 червня 2020 року та №240 від 27 травня 2019 року, виданих КУ «Трудовий архів територіальних громад Міловського району Міловської селищної ради» на підставі первинних документів, у книгах обліку трудового стажу та заробітку колгоспника по КСП «Дружба» за 1990-1996 роки значиться ОСОБА_1 , стосовно звільнення останньої відомості відсутні.

Отже, позивачка ОСОБА_1 була членом даного КСП «Дружба».

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЛГ № від 28 грудня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №178, КСП «Дружба», яке знаходиться в с. Зориківка, рішенням Міловської районної ради народних депутатів Міловського району Луганської області від 22 грудня 1994 року передано у колективну власність 8857.6 га землі для сільськогосподарського використання ( а.с.57).

Позивачка ОСОБА_1 включена до Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком № 1 до Державного акта серії ЛГ № виданого Міловською районною радою народних депутатів віл 28 грудня 1995 року по КСП «Дружба» за номером 885 ( а.с.56).

Вказане, також зазначено у довідці Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 19 квітня 2021 року №177/107-21, за змістом якої, ОСОБА_1 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) по КСП «Дружба» не значиться. Згідно розпорядження Міловського РДА від 26 листопада 1996 року №394 та додатку до нього «Перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки ( паю) із земель КСП «Дружба» Міловського району в цінах на 01 липня 1995 року, розмір земельної частки (паю) складає 11,52 умовних кадастрових гектари, їх вартість становить 27652,46 гривень ( а.с.58).

Отже, судом встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ОСОБА_2 не виготовлявся.

З метою належного оформлення свого права на земельну частку (пай) позивачка ОСОБА_2 21 березня 2019 року звернулась до Зориківської сільської ради Луганської області Міловського району та отримала у відповідь лист, за змістом якого, останнім зокрема, зазначено про те, що надання земельних ділянок у власність нерозподілених ( не витребуваних) часток ( паїв) надається згідно основного документа, що посвідчує право власності на земельну частку ( пай), є сертифікат на право власності на земельну частку ( пай).

За змістом архівної довідки Міловської районної державної адміністрації Луганської області архівного відділу № 47 виданої на ім`я ОСОБА_1 від 14 травня 2019 року, рішенням загальних зборів членів КСП «Дружба» від 24 лютого 1996 року (протокол №1) була створена комісія з паювання землі у складі двадцяти одного члена КСП. Рішенням загальних зборів членів КСП «Дружба» від 17 жовтня 1996 року (протокол №4) розглянуто та затверджено список членів КСП які мають право на земельний пай та отримання сертифікату. Загальний список цих членів КСП «Дружба» у протоколі загальних зборів відсутній. Рішенням зборів також затверджено вартість земельного паю в розмірі 27652,46 гривень площею 11,52 умовних кадастрових гектара.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог.

Разом з цим, ухвалюючи оскаржуване рішення суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачкою строку позовної давності, оскільки даний позов поданий у 2021 році проте, право звернення до суду з позовом у позивачки ОСОБА_1 виникло ще у 1995 році, з часу коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспів, що є загальновідомим фактом, тому остання, як член КСП, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Дружба» державного акта на право колективної власності на землю (28.12.1995) по 1996 року, при неотриманні сертифікату, то трирічний строк позовної давності встановлений статтею 71 ЦК УРСР (1963 року) минув у 1998 році, ще до набрання чинності ЦК України 2004 року, і суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви іншою стороною у справі, за умови ненадання позивачкоюдоказів поважності пропуску строку звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим, а доводи апеляційної скарги слушними з огляду на таке.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 на законних підставах набула право на земельну частку (пай) як член колишнього КСП «Дружба», яка була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю одержаного КСП.

Це право є непорушним та підлягає захисту.

Розмір земельної частки (паю) згідно розпорядження Міловського РДА від 26 листопада 1996 року №394 та додатку до нього «Перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки ( паю) із земель КСП «Дружба» Міловського району в цінах на 01 липня 1995 року складає 11,52 умовних кадастрових гектари, їх вартість становить 27652,46 гривень.

Відповідно до п.17 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України,сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до частин 1,2 статті 2, частин 2,4 статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі ( на місцевості)земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку ( пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною ( міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку ( пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

У разі якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Отже, видача сертифікату на право на земельну частку (пай) можлива після визначення конкретного розміру земельної частки (паю) та її вартості, при цьому законодавством не визначено в межах яких строків можливо його одержання, що посвідчує право на неї, а встановлений лише строк до 01 січня 2025 року власникам не витребуваних земельних часток (паїв) або їх спадкоємцям для оформлення права власності на земельну ділянку. Виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами, тому саме сільська рада повинна здійснити заходи щодо відновлення права позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 починаючи з 2019 року вчиняла дії, спрямовані на оформлення права на земельну частку ( пай).

Про порушення свого права, позивачка ОСОБА_1 дізналася з відповіді Зориківської сільської ради Луганської області Міловського району від 01 квітня 2019 року № 152.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2019 року № 61-5692 св 19, які враховані судом першої інстанції під час вирішення даної справи, ухвалені за інших фактичних обставин справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про застосування наслідків пропуску позивачкою позовної давності.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За наслідками перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів, діючи в межах своїх повноважень відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, вважає за необхідне скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову з вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 08 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Луганської області, Старобільської районної державної адміністрації Луганської області, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права на земельну ділянку (пай) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 11,52 умовних кадастрових гектарів для сільськогосподарського використання із земель колективної власності колишнього КСП «Дружба» Міловського району (село Зориківка Міловського району Луганської області).

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 24 грудня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова