Провадження № 2/742/961/21
Єдиний унікальний № 742/1675/21
09 листопада 2021 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Короткої А.О.,
при секретарі - Сидоренко Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Сотніченко Олена Михайлівна, до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної вчиненням адміністративного правопорушення, -
Позивач зазначив, що він є потерпілим по даній справі внаслідок заподіяння йому даним адміністративним правопорушенням матеріальної шкоди. Зазначена будівля використовується ним у підприємницькій діяльності для ремонту побутової техніки та внаслідок зіткнення автомобіля зі стіною гаража, була пошкоджена цегляна кладка стіни будівлі. Цегла, яка від удару розлетілась по приміщенню, пошкодила побутову, комп`ютерну та оргтехніку, що знаходилась в середині. Також були пошкоджені ворота, двері, зовнішнє упорядження стін - сайдинг, систему опалення, та інше рухоме майно в приміщенні.
Працівниками Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області, які прибули на місце ДТП, складено протокол огляду місця події, в якому зафіксовано пошкодження, які зазнала будівля та рухоме майно, яке знаходилось в ній.
Позивач вказав, що своїми діями ОСОБА_2 заподіяв йому значну матеріальну шкоду, а також моральну шкоду, яка виразилась у сильних душевних переживаннях з приводу пошкодження належного йому майна, необхідності проводити ремонтні роботи, призупинення на понад два тижні підприємницької діяльності.
Відповідач жодним чином не компенсував заподіяну позивачу матеріальну і моральну шкоду. Матеріальна шкода 23.03.2021 року була відшкодована ОСОБА_1 ТОВ «Страхова компанія «МОТОР-ГАРАНТ» в порядку, визначеному ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але лише частково у сумі 9742,33 грн. Відповідач, маючи поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не повідомив про ДТП страхову компанію, не надав дані про поліс потерпілому та жодним чином не сприяв оформленню страхового випадку і отриманню позивачем страхових виплат. Отримавши дані про поліс та страхову компанію на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України, позивач самостійно звернувся з повідомленням та заявою про страховий випадок.
Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач виходив з наступних міркувань: повідомлення про те, що в його будівлю в`їхав автомобіль та завдав значної шкоди, позивач отримав в святковий вечір (7 січня) та відчув сильні душевні переживання через пошкодження свого майна, які посилились після того, як він прибув на місце події і на власні очі побачив масштаб руйнування. Крім того, у зв`язку з руйнуванням була порушена звичайна господарська діяльність позивача, оскільки необхідно було прибрати уламки, замінити двері, закласти стіну, відновити опалення, освітлення, перевірити всі прилади, що перебували у приміщення на предмет їх ушкодження внаслідок руйнувань, адже цегла від удару розлетілась по всьому приміщенню. У зв`язку з наявністю отвору в стіні та пошкодженням дверей протягом тижня охоронна організація не приймала під охорону приміщення і ОСОБА_1 змушений був власними силами забезпечувати охорону свого майна, що порушило звичайне життя позивача. До того ж у зв`язку з пасивною поведінкою відповідача (неповідомленням ним своїй страховій компанії про страховий випадок) позивач не міг відразу приступити до ремонту у приміщенні, а змушений був спочатку звернутись за наданням правової допомоги, оформити та направити страховій компанії повідомлення, дочекатись візиту аварійного комісара і лише після цього розпочати відновлення приміщення і свої підприємницької діяльності. Крім цього, душевні переживання позивача були довготривалими також і внаслідок того, що відповідач жодним чином не виражав намір відшкодувати заподіяні збитки.
Також позивач був пригнічений і відчував сильне душевне переживання протягом тривалого часу через те, що на місці ДТП не був складений протокол про адміністративне правопорушення і він змушений був неодноразово звертатись до правоохоронних органів з питання притягнення винуватця ДТП до адміністративної відповідальності з метою встановлення його особи та компенсації заподіяної шкоди.
Окрім цього, при визначенні розміру моральної шкоди позивачем також врахована поведінка відповідача, зокрема те, що він не вибачився перед потерпілим, не надав жодної допомоги в усуненні нанесених збитків, не виплатив жодної гривні для відшкодування матеріальної шкоди, не допоміг потерпілому отримати страхове відшкодування, навіть не повідомив позивача про наявність страхового полісу та не повідомив про ДТП страхову компанію, у зв`язку з чим позивач і змушений був звернутися до суду з даним позовом.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але остання подала до суду заяву, згідно з якою позовні підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за відсутності сторони позивача, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.п.59).
Відповідач на розгляд справи не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.п.49, 56, 58). Про причини неявки в судове засідання суду не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання чи відзиву на позов до суду не подавав.
За таких обставин, за наявності згоди позивача, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.05.2007 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на гаражі № 1 та № 70-А , що розташовані в автогаражному кооперативі «Залізничник» по АДРЕСА_1 (а.п.13), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16081460 від 27.09.2007 року, виданим КП «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради (а.п.14).
З копії витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України вбачається, що ОСОБА_1 дійсно є фізичною особою-підприємцем (а.п.18).
Як вбачається з копії скарги ОСОБА_1 від 09.02.2021 року, він звертався до начальника Головного управління національної поліції в Чернігівській області полковника поліції Нідзельського В.О. та просив його посприяти у наданні відповіді на його звернення від 12.01.2021 року до Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, оскільки жодної відповіді йому надано не було (а.п.27).
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Зі статті 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 2 зазначеної статті визначає, що моральна шкода полягає, в т.ч. у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, тобто постанова Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24.02.2021 року у даному випадку має преюдиційне значення, а факт неправомірних дій ОСОБА_2 та наявність його вини у скоєнні 07.01.2021 року ДТП було встановлено постановою суду, тому не підлягає доведенню.
Наявність пошкоджень майна позивача підтверджується фотографіями ДТП, копією протоколу огляду місця події, а також проведеним відшкодуванням позивачу матеріальної шкоди страховою компанією.
Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок про те, що, виходячи з положень ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 ЦК України.
Так, згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714 цс 19) від 01.09.2020 року визначено, що, виходячи з положень ст.16 та ст.23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі Недайборщ проти Російської Федерації зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (надалі - постанова Пленуму ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як зазначив позивач у позовній заяві, йому була спричинена моральна шкода, оскільки повідомлення про те, що в його будівлю в`їхав автомобіль та завдав значної шкоди, він отримав в святковий вечір, а саме: 7 січня, та відчув сильні душевні переживання через пошкодження свого майна, які посилились після того, як прибув на місце події і на власні очі побачив масштаб руйнування. Крім того, у зв`язку з руйнуванням була порушена звичайна господарська діяльність позивача, оскільки необхідно було прибрати уламки та провести повністю ремонтні роботи в усьому приміщенні. У зв`язку з наявністю отвору в стіні та пошкодженням дверей протягом тижня охоронна організація не приймала під охорону дане приміщення, тому позивач змушений був власними силами забезпечувати охорону свого майна, що порушило його звичайне життя та завдало йому надмірних переживань. До того ж, у зв`язку з пасивною поведінкою відповідача позивач не міг відразу приступити до ремонту у приміщенні, а змушений був спочатку звернутись за наданням правової допомоги, оформити та направити страховій компанії повідомлення, дочекатись візиту аварійного комісара і лише після цього розпочати відновлення приміщення і своєї підприємницької діяльності. Крім цього, душевні переживання позивача були довготривалими також і внаслідок того, що відповідач жодним чином не намагався відшкодувати шкоду позивачу в добровільному порядку чи-то власноруч допомогти відремонтувати приміщення. Також позивач відчував сильні душевні переживання протягом тривалого часу через те, що на місці ДТП не був складений протокол про адміністративне правопорушення і він був змушений неодноразово звертатись до правоохоронних органів з питання притягнення винуватця ДТП до адміністративної відповідальності з метою встановлення його особи та компенсації заподіяної шкоди.
Окрім цього, судом також врахована поведінка відповідача, зокрема те, що він не вибачився перед потерпілим, не надав жодної допомоги в усуненні нанесених збитків, не виплатив ніяких коштів для відшкодування матеріальної шкоди, не допоміг потерпілому отримати страхове відшкодування, не повідомив позивача про наявність страхового полісу, не повідомив про ДТП страхову компанію та навіть не з`явився на розгляд даної справи.
Суд також наголошує на тому, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також витрати, понесені ним на правничу допомогу розміром 2500,00 грн, а також, зважаючи на те, що позивач є інвалідом ІІ групи і звільнений від сплати судового збору, то судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного та ст.8 Конституції України, ст.15-16, 23, 1167 ЦК України, керуючись ст.4-5,13, 81-82, 141, 247, 263, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, суд
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - невідомий, на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 к.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 19.11.2021 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд або на апеляційне оскарження, якщо така заява або апеляційна скарга подані протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя А.О.Коротка