ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8874/21
провадження № 2/753/6385/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2021 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Курічової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Іващенко Ю.О.,

представника позивача - адвоката Прудкої О.В.,

відповідача-2 ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних,

У С Т А Н О В И В:

30.04.2021 засобами поштового зв`язку АТ «Універсал Банк» направило до суду позов до 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних, у якому просить:

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» інфляційні втрати у розмірі 194 935,89 грн та 3% річних у розмірі 93 468,36 грн (разом - 288 404,25 грн) за час прострочення виконання грошових зобов`язань, установлених рішенням суду,

- стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 4 326,06 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.05.2021 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Курічової В.М.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.30 год. год. 18.06.2021, установлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Позов обґрунтовано тим, що 25.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є АТ «Універсал Банк», (далі «Банк») та ОСОБА_2 (далі «Відповідач-1») був укладений кредитний договір №057-2008-2155 (на придбання майна), за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 134 000,00 доларів СІІІА з умовою повернення кредиту до 10.06.2028 та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,45% річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки за №057-2008-2155-Р.

У зв`язку із тим, що боржник неналежно виконував умови кредитного договору, Банк звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення заборгованості солідарно з боржника ОСОБА_2 та з поручителя ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 у справі №2-2279/11 позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №057- 2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 729 516,59 грн, розподілено судові витрати, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012 у справі №2-2279/11 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.062008 в сумі 729 516,59 грн змінено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1 088 079,39 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Позивач зазначає, що факт укладення між позивачем та відповідачем-1 кредитного договору № 057-2008-2155 від 25.06.2008; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено зазначеними судовими рішеннями у справі № 2-2279/11, тому ці обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

В подальшому Банк отримав виконавчі документи за вищевказаним рішенням суду та пред`явив їх до виконання. Наразі, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012 у справі №2-2279/11 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1 088 079,39 грн не виконано.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для виконання відповідачами, з яких солідарно стягнуто суму заборгованості, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, стягнутої за рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України солідарно з обох боржників.

Просить врахувати висновки щодо застосування норм ст. 625 ЦК України, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 та у постанові Верховного Суду України від 01.12.2018 у справі № 325/1729/16-4.

Також просить врахувати висновки щодо застосування норм ст. 625 ЦК України у подібних правовідносинах (у разі прострочення виконання боржником виплат сум заборгованості, встановлених рішенням суду), які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 310/5419/15-ц, від 04.07.2018 у справі № 463/4711/15, від 28.02.2018 у справі № 703/4704/15-ц, від 06.08.2018 № у справі 361/7939/2015ц.

У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 03.04.2012 у справі № 2-2279/11 до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачами вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат.

Відповідно до розрахунку від 17.03.2021 інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.03.2018 по 17.03.2021. становлять 194 935,89 грн, 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.03.2018 по 17.03.2021 становлять 93 468,36 грн (разом 194 935,89 + 93 468,36 = 288 404,25 грн).

У відзиві, який відповідачі подали до суду 07.06.2021, вони заперечили проти задоволення позову повністю з таких підстав:

- зазначена банком обставина, що відповідачі не погашають борг, не відповідає дійсності, оскільки вони щомісяця сплачують від доходу родини кошти в погашення боргу, про свідчить наданий позивачем розрахунок;

- судове рішення не виконано тому, що сам АТ «Універсал Банк» перешкоджає його виконанню, не надаючи згоди на припинення іпотеки, для здійснення реалізації квартири для повного погашення боргу, так як на період дії мораторію на продаж житла, яке є єдиним місцем проживання в примусовому порядку , без згоди банку виконавець не може здійснити реалізацію квартири, вони самостійно знайшли покупця, який хоче купувати квартиру, знаючи про всі проблеми з арештами, але замість того, щоб закрити питання боргу банк «бігає по усім виконавчим службам, носиться з виконавчим листом, то подаючи, то забираючи заяви таким чином, що на даний момент вже відкрито 4 виконавчих збору по 10% (всього 40%) на один і той самий виконавчий лист, на одну і ту саму суму боргу;

- позовна давність складає 3 роки від моменту подання позовної заяви, а саме від 05.05.2018, отже її строк сплинув 05.05.2021, водночас банк надає розрахунок з березня 2018 року, тому слід відокремити березень 2018 р., квітень 2018 р., 5 днів травня 2018 р., а саме - якщо брати розрахунок банку то: - відняти березень 2018 р.- квітень 2018 р. (інф.втрати = 11 '774,22 грн, а 3% річних - 2639,30 грн, та за 5днів травня 2018 р (банк зазначив у розрахунку за 35 днів з 27.04.2018 - по 01.06.2018 від суми 3'077,61 грн складає (3 077,61/35 днів 87,93 грн на 1 день, тоді з 27.04.2018 по 05.05.2018 = 9днів х 87,93 грн = 791,39 грн. Загальна сума, яяку нараховано банком поза межами позовної давності = 11 774,22 грн: 2 639,30 грн - 791,39грн = всього (-15'204,91грн). Тобто так як, як зазначає банк = 288 404,25 грн ( а 288'404,25грн,- 15'204,91грн = 273 ' 199,34 грн ( з яких інфляційні втрати =183'161.67 грн та 3% = 90 037,67 грн). Це якщо б відповідали дійсності викладені у позовній заяві обставини, але це не так, так як банк не може втрачати, коли сам перешкоджає виконанню рішення;

- зазначення поручителя ОСОБА_1 як відповідача у справі без визначення його статусу як боржника, з посиланням на солідарне стягнення неможливе, так як не немає ухвали суду щодо визначення його відповідачем, він не є власником іпотечної квартири, одноосібно власником квартири і боржником є відповідач у справі - ОСОБА_2 , а його зобов`язання як поручителя припинені,

- посилаючись на ст. 554 ЦК України банк зазначив, що поручитель відповідає за сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У даній позовній заяві не розглядаються зазначені види нарахувань, так як у ст. 554 ЦК України не зазначена відповідальність поручителя за інфляційні втрати та 3% річних, а посилання банку на договір поруки та основний договір втратили чинність у зв`язку з достроковою вимогу самого ж банку, ще 05.05.2009. Поручитель підписував договір поруки саме до первинного кредитного договору с терміном виконання 20 років з 25.06.2008 - до 10.06.2028, а не будь-який інший змінений термін. Але банк вже через 1 рік після отримання кредиту направив дострокову вимогу про повне погашення кредиту, чим повністю змінив домовленості за договором. У позовній заяві банк зазначив, що саме в забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором було укладено договір поруки. У зв`язку з недійсністю самого кредитного договору відповідно і договір поруки втрачає сенс. Згідно практики Верховного Суду (на прикладі справи з цим же банком, було відмовлено у будь-яких нарахуваннях, окрім 3% річних), зокрема Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 у справі №564/2199/15-ц, від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15 зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають;

- банк отримав 16.03.2016 дублікат виконавчого листа на ОСОБА_1 . Але Дніпропетровський районний суд не поновив строку пред`явлення документу, термін дії виконавчого листа від 30.08.2012 залишився до 03.04.2013. Потім була постанова від 27.11.2013 про закінчення провадження Дніпропетровською виконавчою службою. ОСОБА_1 не може бути відповідачем саме у цій справі. Виконавче проваджения було закінчено ще 27.11.2014;

- по дублікату виконавчого листа на ОСОБА_1 від 16.03.2016 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 26.03.2021 зареєстровано заяву про визнання дубліката виконавчого листа №2-2279/11-ц від 16.03.2016 таким, що не підлягає виконанню;

- щодо визначеної суми боргу за рішенням суду від 03.04.2012. Позивач зазначив, що обставини викладені в рішенні суду доказуванню не підлягають, але не вказав, з яких саме сум складається борг у розмірі 1 088 079,39 грн. Ця сума включає в себе всі ризики і майбутні втрати і жалітися до суду, що вони нібито претендують на інфляційні втрати та 3 % у зв`язку з девальвацією гривні - не відповідає дійсності, а саме: згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 стягнуто 134 000,00 доларів США (що становить 624 776,65 грн у національній та заявлені відсотки у розмірі 13,45 % річних у розмірі 104 739,94 грн. Всього - 729 516,59 грн. Саме відсотки у розмірі 13,45% річних складали 104 739,94 грн, хоча після дострокової вимоги з 05.05.2009 мають бути застосовані лише 3% річних. Розрахунок був наданий 01.05.2010, тобто ще за 1 рік банк нарахував 13,45 % річних, на яке право не мав. Але це вже викладено в рішенні суду і відповідачами не оскаржується, тому просять суд звернути увагу, що банк вже отримав завищений відсоток замість 3% річних - стягнув 13,45% річних. На підтвердження цього відповідачі просять суд урахувати постанову за подібних обставин саме по УніверсалБанку, у якій Верховний суд у своєму рішенні від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц дійшов висновку, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор іправив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення редиту, які були передбачені кредитним договором, зокрема зазначивши:"Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, установивши, що станом на час розгляду справи в суді не виконано рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 417 853 грн 10 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, для стягнення з ОСОБА 6 на користь ПА Т « Універсал Банк» 3% річних від простроченої суми. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» в частині стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за відсотками та підвищеними відсотками в сумі 17 000,86 доларів США, суд першої інстанції правильно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором;

- у подальшому рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 було змінено і судом апеляційної інстанції стягнуто ще більшу суму, вже за рахунок визначення різниці курсу валюти - $ долара та стягнуто 1 088 079,39 грн, саме цей борг був зафіксований. Ця сума цілком задовольняє потреби банка, які зараз зазначив позивач про нібито інфляційні втрати і 3% від девальвації гривні. Таким чином втрати від знецінення гривні позивачу вже компенсовано еквівалентом іноземної валюти (постанова Верховного Суду України у справі № 423/468/16-ц, у випадку порушення зобов`язання, в якому кошти, виражені в еквіваленті в іноземній валюті, інфляційні втрати не стягуються, оскільки втрати від знецінення гривні відновлені еквівалентом іноземної валюти, є лише право стягувати 3% річних, які передбачені ст. 625 ЦК України);

- зазначає про принципи розумності та справедливості при застосуванні штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту. Суд зменшив розмір пені з 388 542,00 грн до 20 000,00 грн (справа № 7 6829/15-й. 13.09.17). Суд саме зменшив, а не збільшив. А банк і надалі намагається загнати позичальників в боргову яму так, щоб з неї неможливо було вибратися ніколи. Але це суперечить Конституції України;

- банк не має право стягувати одночасно пеню і штраф за порушення позичальником грошових зобов`язань. оскільки подвійна цивільна відповідальність заборонена ст. 61 Конституції України (ВССУ від травня 2017р. у справі № 756/2999/15-ц). Так, як банком вже були стягнути і завищені відсотки, і стягнута різниця від курсу долара, то задоволення позовної заяви не передбачає Законодавство України та Конституція України;

- зазначені позивачем постанови Верховного Суду не мають відношення до справи, так як після рішення суду у відповідачів і з банком деліктні відносини, а не будь-які інші. Рішенням визначено сам факт існування боргу, суми і її розмір. А не грошові зобов`язання, на які посилається банк. Вважають, що грошові зобов`язання, відповідальність за порушення яких встановлена cm. 625 ЦК України, становлять насамперед договірні правовідносини. У відповідачів з банком не договірні правовідносини, а примусові у вигляді рішення суду. Договірні відносини з банком закінчилися 05.05.2009 після направлення банком дострокової вимоги, чим він і припинив дію кредитного договору, тому просять відмовити позивачу повністю, так як ст. 625 ЦК України не застосовується після ухвалення рішення суду, оскільки між сторонами деліктні відносини, а не договірні;

- окрім того, відповідачі зазначають, що не відмовлялися сплачувати борг за рішенням суду, а навпаки хотіли добровільно, справедливо, а саме головне реально вирішити питання, так як людина не може сплачувати більше ніж вона заробляє. І тому у березні 2017 року ОСОБА_2 подано заяву до Печерської виконавчої служби, про її згоду на добровільну реалізацію квартири, в рахунок повного погашення боргу (копія заяви у додатках). Печерська ВС письмово ані надає відповідей, ані відправляє навіть оригіналів постанов про відкриття провадження, і додатково нараховує 10% виконавчого збору, без реального стягнення боргу. Печерська ВС не реагує навіть на ухвали суду, де Адміністративний Окружний суд м. Києва вимагає надати оригінали постанов по справі (копії доказів у додатках). Єдине що вдалося дізнатися телефоном, так це те, що Печерська ВС не буде реалізовувати квартиру, так як діє мораторій на продаж квартир, які є єдиним місцем проживання. А сам банк (позивач) не надає згоди для здійснення реалізації житла, і не погоджує обставини припинення іпотеки. Повторно письмову заяву на добровільну реалізацію квартири відповідачка-1 писала і на приватного виконавця Лановенко Л.О. (у 2021 році: заява №3 від 07.04.2021р., заяві №4 від 30.04.2021р _ щодо узгодження із іпотекодержателем обставин припинення іпотеки по реалізації квартири в рахунок повного погашення боргу згідно виконавчого листа № 2-2279/2011 виданим 30.08.2012 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської обл. та надання письмової відповіді щодо цього питання, і що приватний виконавець письмово надала відповідь, про необхідність узгодження з банком припинення іпотеки і склала вимогу приватного виконавця 14.04.2021 на Універсалбанк, але банк відповіді не надав і на цей час станом на 07.06.2021. Замість того, щоб дійсно вирішити питання і реалізувати квартиру у рахунок погашення боргу, банк знову йде до суду, щоб ще збільшити суму боргу без законних підстав. Приватний виконавець Лановенко Л.О. у відповіді за №3093 від 06.05.2021 на заяву ОСОБА_2 №4 від 30.04.2021 підтвердила, що відповідь на запит-вимогу приватного виконавця від 14.04.2021 вона не отримала., а здійснювати виконавчі дії з приводу реалізації квартири без згоди (відповіді) банку не має повноважень, тому посилання банку у позовній заяві на інфляційні втрати - не відповідають дійсності.

Інших заяв по суті справи сторони не подавали.

У підготовчому засіданні 16.08.2021 суд задовольнив клопотання відповідача-2 та долучив до матеріалів справи додатковий доказ, для ознайомлення з яким у підготовчому засіданні 18.06.2021 було оголошено перерву:

- копію ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі № 2-2279/11, згідно з якою суд задовольнив заяву ОСОБА_1 , відповідач (боржник) ОСОБА_2 , позивач (стягувач) АТ «Універсал Банк» про визнання виконавчого документу та дублікату до нього таким, що не підлягає виконанню та визнав виконавчий лист № 2-2279/2011 від 03.04.2012, в тому числі його дублікат № 2-2279/11-ц від 16.03.2016, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1088 079,39 грн таким, що не підлягає виконанню.

У підготовчому засіданні 01.09.2021 суд задовольнив клопотання відповідача-2 та долучив до матеріалів справи додаткові докази:

- копію постанови від 05.08.2021 про закінчення ВП № 64766088 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2279/11-ц, виданого 16.03.2016 щодо боржника ОСОБА_1 ,

- копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17.08.2021 у справі № 2-2279/11, згідно з якою суд залишив без руху апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі № 2-2279/11, - до надходження справи,

- копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27.07.2021 у справі № 2-2279/11, згідно з якою суд повернув апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі № 2-2279/11,

- копію листа Дніпровського апеляційного суду від 12.08.2021 про те, що 10.08.2021 справу № 2-2279/11 повернуто до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

У підготовчому засіданні 01.09.2021 суд також задовольнив клопотання представника позивача та долучив до матеріалів справи додатковий доказ:

- копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 10.09.2021 у справі № 2-2279/11, згідно з якою суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Універсал Банк» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі № 2-2279/11.

Ухвалою від 10.09.2021, занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 03.12.2021 о 15.00 год.

В судовому засіданні 03.12.2021 суд задовольнив клопотання відповідача-2 та долучив до матеріалів справи додаткові докази:

- копію постанови від 26.11.2021 про закінчення ВП № 62475154 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2279/2011, виданого 30.08.2012 щодо боржника ОСОБА_2 ,

- копію заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк» про припинення іпотеки та здійснення реєстраційних дій, зняття заборони на підставі закінчення 26.11.2021 ВП № 62475154 у зв`язку з повним виконанням судового рішення у справі № 2-2279/2011.

Таким чином, до предмету доказування у справі входять обставини щодо прострочення солідарного грошового зобов`язання відповідачів, яке у них виникло на підставі судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, та його тривалість, розмір залишку суми стягнення, та відповідно - розмір інфляційних втрат і 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що факти укладення між позивачем та відповідачем-1 кредитного договору № 057-2008-2155 від 25.06.2008, а з відповідачем-2 договору поруки; отримання кредитних коштів та порушення умов кредитного договору, розмір присудженої до солідарного стягнення заборгованості - 1 088 079,39 грн - встановлено судовим рішенням у справі № 2-2279/11, у якій брали участь ті самі особи, і яке набрало законної сили, - ці обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню під час розгляду справи № 753/8874/21 не підлягають.

Представник позивача адвокат Прудка О.В. у судовому засіданні позов підтримала із наведених у ньому підстав. Просила врахувати, що Дніпровський апеляційний суд постановою від 10.11.2021 у справі № 2-2279/11 задовольнив апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк», скасував ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у цій справі та відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , стягувач АТ «Універсал Банк» про визнання виконавчого документу та дублікату до нього таким, що не підлягає виконанню. Ця постанова набрала законної сили з дня її проголошення.

Відповідач-1 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавала. У зв`язку з цим суд, заслухавши думку інших учасників справи, ухвалив проводити судове засідання за її відсутності.

Відповідач-2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та у клопотаннях про залучення додаткових доказів. Пояснив, що всю заборгованість за кредитним договором вони з дружиною (відповідачкою-1) на даний час погасили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд.

АТ «Універсал Банк» відповідно до статуту є правонаступником всіх прав і обов`язків ВАТ «Універсал Банк» (а.с. 46-48).

25.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №057-2008-2155 (на придбання майна), за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 134 000,00 доларів СІІІА з умовою повернення кредиту до 10.06.2028 та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,45% річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 25.06.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки за №057-2008-2155-Р (а.с. 22-35).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 у справі №2-2279/11 позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №057- 2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 729 516,59 грн, розподілено судові витрати, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк», 3-ті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В., про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки - відмовлено (а.с. 10-15).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.04.2012 у справі №2-2279/11 рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.01.2012 в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.062008 в сумі 729 516,59 грн змінено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1 088 079,39 грн. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 16-21).

В подальшому Банк отримав виконавчі документи за вищевказаним рішенням суду та пред`явив їх до виконання (а.с. 94-99, 108-115).

Відповідно до копії постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. від 26.11.2021 про закінчення ВП № 62475154 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2279/2011, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 30.08.2012 щодо боржника ОСОБА_2 , рішення суду у справі №2-2279/11 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1 088 079,39 грн виконано в повному обсязі (а.с. 171-172).

Відповідно до розрахунку від 17.03.2021(а.с. 8-9):

- суми до стягнення згідно рішення суду - 1 088 079,39 грн

- сплачено по рішенню суду за період з 03.04.2012 по 17.03.2021 - 76 719,73 грн,

- залишок суми до стягнення згідно рішення суду - 1 011 359,66 грн,

- інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.03.2018 по 17.03.2021 - 194 935,89 грн,

- 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.03.2018 по 17.03.2021 - 93 468,36 грн.

Квитанції про погашення ОСОБА_1 боргу за ВП № 64766088 (дата операції 01.06.2021, 30.04.2021, 28.05.2021) (а.с. 74, 75, 79) та довідка про рух коштів по картці за період - за 30.04.2021, враховуючи, що Банк розраховував інфляційні втрати та 3% річних станом на 17.03.2021 - є неналежними доказами, оскільки період погашення боргу після 17.03.2021 не входить до предмета доказування у справі.

Частково сплачені за квитанціями, датованими з 2019 року по 26.042021 суми залишку заборгованості за судовим рішенням, копії яких відповідачі додали до відзиву (а.с. 80-92), позивач врахував при визначенні залишку боргу у позові та у розрахунку, який він додав до позову, тому вони не спростовують наявність залишку заборгованості відповідачів саме у тому розмірі, який банк навів у розрахунку.

Оскільки Дніпровський апеляційний суд постановою від 10.11.2021 у справі № 2-2279/11 скасував ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у цій справі та відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , стягувач АТ «Універсал Банк» про визнання виконавчого документу та дублікату до нього таким, що не підлягає виконанню. Ця постанова набрала законної сили з дня її проголошення, - доводи відповідачів про те, що ОСОБА_1 не може бути відповідачем у справі № 753/8874/21 з огляду на те, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі № 2-2279/11 задоволено заяву ОСОБА_1 , відповідач (боржник) ОСОБА_2 , позивач (стягувач) АТ «Універсал Банк» про визнання виконавчого документу та дублікату до нього таким, що не підлягає виконанню та визнано виконавчий лист № 2-2279/2011 від 03.04.2012, в тому числі його дублікат № 2-2279/11-ц від 16.03.2016, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 057-2008-2155 від 25.06.2008 в сумі 1088 079,39 грн таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими. З цих самих мотивів суд вважає, що цю обставину також не доводять докази, надані відповідачем-2:

- копія ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27.07.2021 у справі № 2-2279/11, згідно з якою суд повернув апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2021 у справі № 2-2279/11,

- копія постанови від 05.08.2021 про закінчення ВП № 64766088 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2279/11-ц, виданого 16.03.2016 щодо боржника ОСОБА_1 .

Вивчивши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, заслухавши представника позивача та відповідача-2, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з таких мотивів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України:

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події

За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки рішення суду № 2-2279/2011, що набрало законної сили, є обов`язковим для виконання відповідачами, з яких солідарно стягнуто суму заборгованості, та з огляду на те, що відповідачі порушили солідарний обов`язок з виконання грошового зобов`язання з виплати суми заборгованості, стягнутої за рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України солідарно з обох боржників.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування норм ст. 625 ЦК України, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, №758/1303/15-ц, а також аналогічні за ззмістом та викладені у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18, у постанові Верховного Суду України від 01.12.2018 у справі № 325/1729/16-4, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Суд також враховує висновки щодо застосування норм ст. 625 ЦК України у подібних правовідносинах (у разі прострочення виконання боржником виплат сум заборгованості, встановлених рішенням суду), які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 310/5419/15-ц, від 04.07.2018 у справі № 463/4711/15, від 28.02.2018 у справі № 703/4704/15-ц, від 06.08.2018 № у справі 361/7939/2015ц, постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 361/7939/2015ц, у якій вказано, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 03.04.2012 у справі № 2-2279/11 до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачами вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат.

Відповідно до розрахунку від 17.03.2021, який надав позивач, і який не спростували відповідачі, інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.03.2018 по 17.03.2021 становлять 194 935,89 грн, 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.03.2018 по 17.03.2021 становлять 93 468,36 грн (разом 194 935,89 + 93 468,36 = 288 404,25 грн).

Наведені відповідачами у відзиві висновки Верховного Суду щодо застосування норм права не є релевантними до цієї справи, оскільки їх надано не у подібних правовідносинах, тому суд не застосовує їх під час розгляду цієї справи.

Щодо заяви відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 (далі Закон 540-ІХ) розділ ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 карантин. Станом на час розгляду справи судом карантин на усій території України згідно наступними постановами КМУ продовжено.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області 03.04.2012 у справі № 2-2279/11 набрало законної сили 03.04.2012.

Позов подано до суду 30.04.2021.

У позові заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період період з 28.03.2018 по 17.03.2021, до яких застосовується загальний строк позовної давності у 3 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, згідно з якими, зокрема:

- перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок

- строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перебіг строку позовної давності у справі за позовом, що розглядається, розпочався 29.03.2018, і за загальним правилом мав би сплинути 29.03.2021.

Однак, враховуючи, що 29.03.2021 за постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України вже було установлено карантин, який станом на час розгляду справи судом продовжено, а відповідно до Закону 540-ІХ під час дії карантину строки звернення до суду, продовжуються на строк дії такого карантину, строк позовної давності за вимогами Банку у цій справі за період з 28.03.2018 по 30.04.2021 є таким, що продовжений відповідно до закону, тому суд не вправі застосувати наслідки спливу строку позовної давності до цих вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, на підставі ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позивач довів, а відповідачі не спростували доводи позовної заяви, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України відповідно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем за подання позову судовий збір у загальному розмірі 4 326, 06 грн - у рівних частках з кожного відповідачів, а саме - по 2 163,03 грн.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 141, 209, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 194 935,89 інфляційних втрат грн та 93 468, 36 грн 3% річних, разом - 288 404,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 2 163,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 2 163,03 грн.

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк», , місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19.

Відповідач-1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач-2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.12.2021.

Суддя В.М. Курічова