Номер провадження: 22-ц/813/4594/21
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2018 року у розмірі 22706,56 грн., мотивуючи це тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 20.06.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 13500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заявою відповідач підтвердив, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. У зв`язку з тим, що відповідач умов договору не дотримується, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 20.05.2020 року складає 22706,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 16981,43 грн. та по відсотках 5725,13 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду у задоволенні вимог про стягнення заборгованості, яка станом на 20.05.2020 року складає 22706,56 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 16981,43 грн. та по відсотках 5725,13 грн., представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що банком не погоджено умови кредитування з відповідачем, не відповідає дійсності, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за прострочення виконання зобов`язання, що підтверджується підписаним відповідачем паспортом споживчого кредиту від 20.06.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЩІК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦГЖ України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, зазначивши, що суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що відповідач, підписуючи заяву позичальника, був ознайомлений з процентною ставкою за користування кредитними коштами, а також не надано належних і допустимих доказів, що відповідач дійсно отримував кредит і коли саме, що відповідачу відкривався картковий рахунок і він отримував кредитні карти.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 634 договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2018 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву, в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг (а. с.14-15).

Крім того, 20.06.2018 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування. Так, відповідно до п. 4 процентна ставка у межах пільгового періоду, відсотків річних складає 0,00001%; процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних по картці Універсальна складає 43,2%, по картці Універсальна Голд - 42%; тип процентної ставки - фіксований (може бути змінений за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит). Відповідно п. 5 позичальник щомісячно до 25 числа поточного місяця вносить 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн. Відповідно до п. 6 умов кредитування, у разі прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит застосовується відповідальність у вигляді штрафу. Так, у разі прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою з позичальника стягується штраф 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Крім того, при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту з позичальника стягується процентна ставка у розмірі 86,4% по картці Універсальна та 84% по картці Універсальна Голд (а. с. 16-17).

Таким чином, підписавши 20.06.2018 року паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 підтвердив факт ознайомлення його з інформацією про умови кредитування, зокрема щодо процентної ставки за користування кредитом, а також про ставку штрафів та процентну ставку за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції, що при підписанні анкети-заяви, сторонами не було погоджено умов кредитування в частині відсотків та штрафів є помилковими.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами АТ КБ «ПриватБанк», що останній узгодив з ОСОБА_1 умови кредитування в частині відсотків та штрафів та у зв`язку з порушенням відповідачем цих умов, АТ КБ «ПриватБанк» має право на їх стягнення у визначеному сторонами в договорі розмірі.

Відносно висновків суду про недоведеність видачі відповідачу позивачем кредиту, колегія суддів зазначає наступне.

Крім підписаної анкети-заяви б/н від 20.06.2018 року, підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту, копії паспорту відповідача з окремими підписами про достовірність копій позивачем до позову було також додано роздруківку руху коштів по картам, виданим ОСОБА_1 в межах кредитного договору б/н станом на 26.05.2020 року (а. с. 73-74).

Зі змісту даної роздруківки вбачається, що з 21.06.2018 року до 23.05.2020 року ОСОБА_1 регулярно користувався кредитними коштами, в тому числі із застосуванням карт, номери яких зазначені Банком, як такі, що були видані ОСОБА_1 (а. с. 13).

При цьому серед інших платежів, які здійснював ОСОБА_1 , користуючись кредитним коштами, також вбачається і операція з оплати послуг мобільного зв`язку шляхом поповнення за номером НОМЕР_1 , який зазначений ОСОБА_1 , як його власний номер при підписанні ним анкети-заяви від 20.06.2018 року (а. с. 14, 73 зворот).

Виходячи наведеного, висновок районного суду про недоведеність позивачем факту видачу відповідачу кредитних коштів не відповідає дійсним обставинам справи і суперечить доказам, які були додані позивачем до суду першої інстанції разом із позовом.

Проте суд першої інстанції належної і об`єктивної оцінки даним доказам не надав і набув помилкового висновку про недоведеність факту видачі відповідачу кредиту і про не ознайомлення відповідача з умовами договору в частині процентів за користування кредитними коштами тощо.

Приймаючи до уваги доведеність видачі позивачем кредиту відповідачу та визначеність сторонами умов кредитування щодо відсоткової ставки за користування кредитом і відсоткової ставки за прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, враховуючи, що відповідач не спростовував належними доказами отримання ним кредиту та розрахунку заборгованості, колегія суддів вважає за можливе апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив 2 102 грн. судового збору, а при зверненні до апеляційного суду - 3 153 грн., а всього 5 255 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 20.06.2018 року у загальному розмірі 22 706 (двадцять дві тисячі сімсот шість) грн. 56 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 16 981,43 грн.; відсотків на прострочений кредит відповідно ст. 625 ЦК України у розмірі 5 725,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у загальному розмірі 5 255 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова