Справа № 444/189/21
Провадження № 2/444/424/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та просить визнати автомобіль марки "Пежо Експерт" 2002 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю сторін, як колишнього подружжя, поділити спільно нажите майно подружжя, визнавши в порядку поділу майна подружжя за відповідачем право власності на спірний автомобіль, виділивши даний автомобіль у натурі відповідачу та зобов`язати відповідача сплатити половину дійсної ринкової вартості спірного автомобіля в розмірі 70 000 гривень, поклавши дану суму на депозитний рахунок суду, або добровільно сплативши позивачу.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідач є її колишнім чоловіком. Шлюб між ними був зареєстрований 02 вересня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області (актовий запис про одруження № 86). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки "Пежо Експерт", 2002 року випуску, білого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 . Спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем та знаходиться у його користуванні та володінні на даний час. Оскільки спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, тому ще в 2015 році шлюб було розірвано рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 червня 2015 року, яке набрало законної сили 07 липня 2015 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем питання щодо поділу спільно нажитого автомобіля не було, оскільки на той час було досягнуто згоди щодо користування спірним автомобілем. Оскільки обидві їхні малолітні дочки залишилися проживати разом зі матір`ю, та старша дочка ОСОБА_5 являється інвалідом з дитинства, то за взаємною згодою з відповідачем користувалася періодично автомобілем для того, щоб відвезти дитину на планові медичні огляди та стаціонарне лікування у м. Львів та с. Сокільники в обласні та спеціалізовані лікувальні заклади. Після розірвання шлюбу, неодноразово, разом з відповідачем, як батьком дитини, їздили на даному автомобілі. До 2020 року не було конфліктів з відповідачем щодо спільного користування даним автомобілем, як спільно нажитим майном подружжя. Однак в 2020 р. була змушена звернутися до суду із позовом про стягнення коштів на додаткові витрати на дитину, пов`язані з лікуванням, після чого відповідач категорично відмовився надавати спільно придбаний за час перебування у шлюбі автомобіль у користування і саме тому змушена була звернутися до суду із даним позовом. Таким чином, відповідач почав чинити перешкоди у користуванні спільно нажитим майном з червня місяця 2020 року, у зв`язку із чим вважає, що нею не пропущено строк позовної давності.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задоволити повністю.

Відповідач та його представник подали відзив на позовну заяву, в судовому засіданні позов заперечили повністю, просили в задоволенні такого відмовити повністю. Відповідач в обгрунтування своїх заперечень покликається на те, що позивачкою пропущено строк позовної давності, а тому просить застосувати сплив строку позовної давності та в позові відмовити. Зазначає, що шлюб між сторонами розірваний 17 червня 2015 року і після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо. Починаючи з цього часу відповідач спірний автомобіль у користування позивачу жодного разу не надавав, оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки, хоча визнає той факт, що часом возив доньку разом із позивачкою в лікарню, однак після рішення про стягнення з нього додаткових витрат на дитину, тобто з червня 2020 р., не возив позивачку чи їхніх дітей по їх потребах. Разом з тим зазначає, що позивачка після розірвання з ним шлюбу, через шість місяців вдруге вийшла заміж, у її теперішнього чоловіка був і є автомобіль, а сама позивачка в кінці 2019 р. придбала у свою власність автомобіль, а тому вважає, що строк позовної даності почав свій перебіг саме з липня 2015 року. Крім цього вказує, що, на його думку, спірний автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки у власності його батьків знаходився будинок в місті Жовква. Після смерті батьків, будинок залишився відповідачу із братом. Оскільки на той час квартира, у якій проживав брат відповідача разом із своєю сім`єю, перестала задовольняти потреби його сім`ї, він запропонував продати свою квартиру і половину вартості з продажу квартири віддати відповідачу, як плату за 1/2 його частки у будинку, що залишився після смерті батьків. Відповідач погодився на дану пропозицію свого брата та у грудні 2008 року написав заяву про відмову від прийняття спадщини, що була прийнята державним нотаріусом. Право власності на вказаний будинок брат відповідача зареєстрував 19.05.2008 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1346 від 24.04.2008. У листопаді 2012 році брат відповідача продав квартиру АДРЕСА_1 . Вартість продажу вказаної квартири становила 29500,00 доларів США. В той же день в приміщені кабінету приватного нотаріуса під час посвідчення договору купівлі-продажу згаданої квартири брат відповідача передав йому кошти в сумі 14750,00 доларів США, що становили половину від вартості продажу квартири. Саме за ці кошти і був в подальшому придбаний спірний автомобіль. А тому вважає, що хоча й у період шлюбу було придбане спірне майно, але за його особисті кошти, то це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю саме його.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 р. до 07.07.2015 р. (день набрання законної сили рішенням про розірвання шлюбу між сторонами), що стверджується рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17.06.2015 р.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження.

Сторонами визнається та відповідачем не заперечується, що під час перебування у шлюбі було придбано автомобіль марки "Пежо Експерт" 2002 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 .

Із довідки РСЦ ГСЦ МВС у Л/о від 19.11.2020 р. № 31/13-М-115/аз вбачається, що спірний транспортний засіб станом на 17.11.2020 р. зареєстровано за громадянином ОСОБА_2 .

Із копії свідоцтва про реєстрацію т/з вбачається, що власником автомобіля марки "Пежо Експерт" 2002 року випуску, р.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 (відповідач у справі), ОСОБА_6 (позивач у справі) має право користування вказавним автомобілем.

Допитана в судовому засідані свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживала разом з братом позивачки. Коли сторони у даній справі були подружжям, то намагалися разом заробляти кошти в різні способи, зокрема відповідач займався зйомками весіль, а позивачка обробляла відео. Їй відомо, зі слів бабці позивачки - ОСОБА_8 , що вона позичала сторонам по справі кошти в сумі 300 доларів США на придбання відеокамери. Також вказала, що сторони мали у своєму користуванні автомобіль білого кольору, марки вона не знає, оскільки не розбирається. Після розірвання шлюбу між сторонами автомобіль забрав відповідач, однак впродовж до літа 2020 р. неодноразово бачила як відповідач возив спірним автомобілем позивачку з їх дітьми по їх справах, зокрема в лікарню, оскільки діти хворіють чи на розваги в кінотеатр.

Відповідно до вимог ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно ж до вимог статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до вимог статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки сторони шлюбного договору не укладали, спільної домовленості щодо поділу даного майна не досягли, то позивачка правомірно звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Суд вважає, що позивачкою не пропущено строк позовної давності, оскільки в судовому засіданні судом безспірно встановлено, що позивачка впродовж до червня 2020 р. користувалася спірним майном і лише з червня 2020 р. відповідачем у справі почалися чинитися перешкоди у користуванні спірним майном. Даний факт підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_7 та не заперечується самими відповідачем у справі при наданні ним пояснень в судовому засіданні. Таким чином, підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає.

Щодо тверджень відповідача у справі про те, що спірний автомобіль придбаний ним за власні кошти, а саме за кошти які він отримав від реалізації своєї частини батьківського спадку, то суд до таких ставиться критично та не бере до уваги, оскільки будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів відповідачем суду не представлено. Крім цього суд враховує, що під час реєстрації спірного автомобіля, позивачка значилася такою, що має право керування спірним автомобілем.

Щодо вартості спірного майна, то позивачка 22.09.2021 р. подала до суду висновок про його вартість, і згідно такого вартість спірного майна станом на 21.09.2021 р. становить 109 тис. грн. Слід зазначити, що такий висновок поданий суду з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України. Однак, враховуючи те, що позивачка має на утриманні двох малолітніх дітей, знаходиться в скрутному матеріальному становищі, суд вважає, що такі обставини є суттєвими та поважними, а тому вважає за можливе прийняти до розгляду висновок про вартість майна.

Крім цього слід зазначити, що позивачкою в позовній заяві заявлялося, що в разі недосягнення згоди із відповідачем щодо вартості майна, нею буде заявлятися відповідне клопотання про призначення експертизи. Відповідач у своєму відзиві не оспорював вартість спірного майна, а також в ході розгляду справи. Однак в судовому засіданні 15.09.2021 р., під час дослідження доказів у справі, відповідачем було заявлено, що ним не визнається вартість автомобіля в розмірі 140 тис. грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 83 ЦПК України, у випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

У зв`язку з цим, суд за клопотанням сторони позивача оголосив у справі перерву для подання відповідних доказів.

Відповідач, заперечуючи вказану вартість спірного майна, свого доказу щодо вартості такого майна суду не представив, а тому суд бере до уваги висновок про вартість майна від 21.09.2021 р.

Таким чином, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Автомобіль марки "Пежо Експерт" 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як колишнього подружжя.

Поділити спільно нажите майно подружжя, та визнати в порядку поділу майна подружжя, за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль, марки "Пежо Експерт" 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 109 тис. грн., виділивши даний автомобіль у натурі відповідачу.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 половину дійсної ринкової вартості автомобіля марки "Пежо Експерт", 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що становить відповідно 54 500 гривень, поклавши дану суму на депозитний рахунок суду, або добровільно сплативши ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 , зареєстрований в АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_3 ).

Повне рішення складено 27.09.2021 року.

Суддя Ясиновський Р. Б.