Справа № 447/748/20 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2668/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:84
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симця В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд (з посиланням на статтю 625 ЦК України) ухвалити рішення, яким стягнути зі згаданої відповідачки на користь позивачки 11 722 грн. 74 коп. інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку із невиконанням рішення суду про стягнення з відповідачки на користь позивачки коштів.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 16.04.2015 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.12.2014 року на виконання якого позивачка отримала виконавчий лист № 466/7304/13-ц від 20.05.2015 року про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 12 400 грн. 48 коп., який було пред`явлено до виконання, однак згадане рішення суду виконаним так і не було, оскільки (на думку позивачки) відповідачка свідомо ухиляється від виконання рішення суду.

Крім того, позивачкою також пред`явлено до виконання виконавчий лист №466/366/15-ц від 22.10.2015 року про стягнення з відповідачки на користь позивачки 5 995 грн. 51 коп. матеріальної шкоди та 1 206 грн. 51 коп. інфляційних втрат, однак на на день звернення до суду з даним позовом згадані кошти на користь позивачки так і не стягнуті.

Вважає, що у відповідності до статті 625 ЦК України відповідачка, як боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язана сплатити суму боргу із врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 917 гривень 32 копійки (три відсотки річних та інфляційних втрат) у зв`язку із невиконанням рішення суду (а.с. 129-130).

Дане рішення в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на грошове зобов`язання у розмірі 12 400 грн. за період з 12.05.2017 року по 10.03.2020 року у розмірі 3 988 грн. 79 коп. (1 053 грн. 68 коп. 3 % річних + 2 935 грн. 11 коп. інфляційних втрат) - оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині задоволення вищезгаданих позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вважає неправомірним застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України і незастосування до спірних правовідносин статті 613 ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 147-152).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи наступне.

24 грудня 2014 року рішенням Шевченківського районного суду міста Львова стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 12 400 грн. 48 коп. (а.с. 73).

20 травня 2015 року на виконання вищезгаданого рішення суду ОСОБА_3 було отримано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області.

29 грудня 2016 року постановою Миколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області вищезгаданий виконавчий лист було повернуто стягувачці ОСОБА_3 з правом повторного пред`явлення його до виконання до 29 грудня 2019 року.

22 квітня 2020 року, тобто вже після 29 квітня 2019 року, представник ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Львова з заявою про поновлення пропущеного трьохрічного строку для пред`явлення вищезгаданого виконавчого листа до виконання та про видачу дублікату цього виконавчого листа.

23 липня 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова вищезгадану заяву представника ОСОБА_3 було задоволено: поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 12 400 грн. 48 коп. та ухвалено видати дублікат цього виконавчого листа.

Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року вищезгадану ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 23 липня 2020 року було скасовано та ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату цього виконавчого листа (а.с. 82-86).

15 березня 2021 року ухвалами Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_3 на вищезгадану постанову Львівського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року (а.с. 119-126).

Як вбачається з вищенаведеного, позивачкою ОСОБА_3 , як кредитором, втрачено право на стягнення 12 400 грн. 48 коп. (право вимоги до боржника), присуджених рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 24 грудня 2014 року до стягнення на її користь з (зокрема) відповідачки ОСОБА_1 , в порядку, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження», тобто - у примусовому порядку.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідачки 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України, є похідною вимогою від вимоги про стягнення основної суми боргу.

Відтак, кредитор ( ОСОБА_3 ), який втратив право вимагати від боржника ( ОСОБА_1 ) виконання обов`язку сплатити 12 400 грн. 48 коп. боргу на користь кредитора, також втратив право вимоги на стягнення нарахованих на цю суму боргу 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України.

За вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на грошове зобов`язання у розмірі 12 400 грн. за період з 12.05.2017 року по 10.03.2020 року у розмірі 3 988 грн. 79 коп. (1 053 грн. 68 коп. 3 % річних + 2 935 грн. 11 коп. інфляційних втрат), підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 травня 2021 року ніким не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не переглядається.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ціна позову у цій справі складає 11 722 грн. 74 коп., яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн. х 100 = 227 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 11 722 грн. 74 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

РішенняМиколаївського районного суду Львівської області від 17 травня 2021 року в частині часткового задоволення позовної вимоги до ОСОБА_1 про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на грошове зобов`язання у розмірі 12 400 грн., скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги у повному обсязі, у зв`язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 травня 2021 року викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 5 995 грн. 51 коп.:

-509 грн. 44 коп. - 3 % річних;

-1 419 грн. 09 коп. інфляційних втрат,

а всього 1 928 (одну тисячу дев`ятсот двадцять вісім) грн. 53 коп.»

В решті рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.