Справа № 203/3776/21
УХВАЛА

13 вересня 2021 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов.

Згідно ст.1 ЦПК України встановлено, що останній визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, які здійснюються в порядку іншого судочинства.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК України. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В постанові від 21.11.2018 року у справі №462/6473/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні правові позиції наведені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, в якій зазначено, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Також у вказаній постанові зроблено наступний висновок про застосування норми права: «КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч.5 ст.534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат».

З позовної заяви та додатків до неї вбачається, що в рамках кримінального провадження №0000124 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було заявлено позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також понесено витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані з проведенням судово-медичного дослідження та судової автотоварознавчої експертизи.

Посилаючись на те, що за результатами розгляду обвинувального акту Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 18.01.2021 року було винесено ухвалу про закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КПК України, а поданий позов залишено без розгляду, позивачі звернулись з позовом до ОСОБА_3 в порядку цивільного судочинства, в якому просили стягнути з останнього на свою користь матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також понесені у кримінальному провадженні судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані з проведенням судово-медичного дослідження та судової автотоварознавчої експертизи.

Таким чином, позивачами в пред`явленому позові об`єднано позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку цивільного та кримінального судочинства.

Частиною 4 ст.188 ЦПК України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2 ч.4 ст.185 ЦПК України визначено, що позовна заява підлягає поверненню, якщо було порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст.188 цього Кодексу).

Таким чином, оскільки в позовній заяві було заявлено вимоги, які підлягають розгляду в порядку цивільного та кримінального судочинства, остання на підставі п.2 ч.4 ст.185 ЦПК України підлягає поверненню позивачам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,19,185,188,258-260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Повернути позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційного скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя С.Ю.Казак