Номер провадження: 22-ц/813/9973/21
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/16733/20

Провадження номер: 22-ц/813/9973/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Одеської міської ради,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Одеська міська рада, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою адвоката Адабаш Світлани Аксентіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бобуйка І.А. 22 червня 2021 року о 13 годині 29 хвилині, повний текст рішення складено 29 червня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітніх - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у загальному розмірі - 40 000,00 грн., тобто - по 20 000,00 грн. на кожну дитину, але в будь-якому разі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у загальному розмірі - 840,40 грн..

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 вересня 2020 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/10564/20 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей, а саме - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти постійно проживають з позивачкою у трикімнатній квартирі, яка належить сторонам в рівних частинах.

Позивачка стверджує, що у зазначеній квартирі створенні всі належні житлово-побутові умови для спільного проживання дітей з матір`ю. Позивачка піклується про дітей та постійно займається їх вихованням. Водить дітей до школи та позашкільні гуртки, проводить з ними дозвілля та належним чином виконує свої материнські обов`язки. Відповідач в силу своєї трудової діяльності не може постійно приділяти увагу дітям, оскільки працює моряком далекого плавання. Відтак, позивачка вважає, що визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею буде максимально враховувати інтереси останніх.

Позивачка стверджує, що, незважаючи на факт розірвання шлюбу, їхнім дітям має бути забезпечено звичний та належний матеріальний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Просить при визначенні розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , врахувати наступне. Інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає. Позивач працездатний та постійно працює штурманом на іноземних судах, отримує дохід в іноземній валюті. У відповідача наявне нерухоме майно. З квітня 2018 року по липень 2019 року місячний дохід відповідача становить від 150 000 грн. до 450 000 грн.. Отже, позивачка вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у загальному розмірі - 40 000,00 грн., тобто - по 20 000,00 грн. на кожну дитину.

Витрати позивачки на утримання дітей є значними, а саме - на навчання обох дітей у приватній школі складають від 9 000 грн. до 12 000 грн. на місяць. Заняття у гуртках додатково оплачуються, вартість дитячого одягу та взуття складають від 4 000 грн. до 5 000 грн. на місяць, а вартість продуктів харчування складає орієнтовно 7 000 грн. на місяць (Т. 1, а. с. 2 8).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Адвокат Адабаш С.А., діюча від імені ОСОБА_2 , у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У вказаному відзиві адвокат відповідача зазначає, що спору щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю у сторін немає.

В частині стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей спору також не існує, оскільки відповідач регулярно та добросовісно виконує обов`язок по утриманню дітей. Просить у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на корить позивачки на утримання дітей у загальному розмірі - 40 000,00 грн. відмовити. Заявлені вимоги не відповідають можливостям відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі, оскільки у зв`язку з пандемією тривалий час він не міг працювати та не отримував дохід. В даний період відповідачем було продано транспортний засіб задля забезпечення дітей.

Крім того, зазначає, що позивачка є працездатною особою, однак не працює та не отримує доходу. Вказане свідчить про те, що розмір аліментів заявлено останньою скоріш за все на утримання самої ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 93 95).

2.3 Позиція позивачки на відзив на позовну заяву в суді першої інстанції

У відповіді на відзив відповідача ОСОБА_1 зазначає, що твердження щодо відсутності спору про стягнення аліментів не відповідають дійсності, оскільки сторони не узгодили розмір аліментів та порядок їх виплати, а заперечення самого відповідача свідчать про наявність спору.

Позивачка, визначаючись із розміром аліментів на утримання дітей, врахувала матеріальне становище та можливості відповідача, а також факт його непостійної (не щомісячної) зайнятості, тому і заявила вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, твердження відповідача про відсутність стабільного і високого доходу не відповідають дійсності, оскільки, останнім в цьому році були укладені контракти із судновласниками і, як відомо позивачці, на даний час він перебуває на роботі за кордоном.

Також зазначає, що твердження відповідача про врахування в розмірі аліментів потреб позивача не містить в собі жодного підґрунтя. Позивачка після розірвання шлюбу працювала, але була звільнення у зв`язку із заходами, які вводяться урядом для запобігання розповсюдженню СОVID-19. На даний час позивачка займається консультуванням, репетиторством та намагається знайти постійну роботу. Навіть в даних умовах позивачка в змозі забезпечувати себе та дітей, але звичайно не на тому рівні, який їм було забезпечено обома батьками, та який може забезпечити відповідач, і до якого вони звикли. Відтак, посилання відповідача на те, що він самостійно утримує дітей не відповідає дійсності, адже позивачка також забезпечує їх матеріально.

Висновок відповідача про недобросовісність стягнення з нього аліментів, витрачання позивачкою наданих коштів на свої власні потреби на підтверджено жодним доказом.

Відповідач зазначає, що йому довелось продати автомобіль щоб забезпечити дітей та сплатити позивачці аліменти на їх утримання. Але автомобіль, який був проданий відповідачем, належить йому з позивачкою на праві спільної сумісної власності, оскільки був придбаний у шлюбі. Відповідно половина від отриманої суми належить позивачці. Відтак, можна дійти висновку про недобросовісність саме відповідача, оскільки він надає до суду квитанції про сплату аліментів як від себе особисто, але фактично ці кошти є їх спільними.

Позивачка оскаржує правочин про відчуження автомобіля у судовому порядку, оскільки він проданий за вкрай низьку ціну батькові відповідача, що свідчить швидше про приховування майна та намагання позбавити позивачку права власності, ніж про інтереси сім`ї (Т. 1, а. с. 133 134).

2.4 Заперечення щодо позиції позивачки на відзив на позовну заяву

У запереченнях адвокат Адабаш С.А., діюча від імені ОСОБА_2 , зазначає, що позивачка недобросовісно користується своїми правами, оскільки залежно від обставин справи змінює свою позицію, якими вводить суд в оману.

В позовній заяві позивачка зазначала, що не працює з 2018 року та по час звернення до суду. Проте, у відповіді на відзив стверджує, що заробляє чималі гроші та може забезпечити дітей, однак вказане не підтверджене жодними доказами.

Ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив не здійснено конкретного розрахунку, з якого можна було би дійти висновку про реальні потреби дітей. Надані позивачкою квитанції не свідчать про те, що дітям необхідно щомісячно на утримання кошти у розмірі 80 000 грн. (з врахуванням утримання обома батьками 40 000 грн.), і чому потреби дітей значно відрізняються від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку (Т. 1, а. с. 141 142).

2.5 Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі - 10 000 гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08.10.2020 року та до досягнення дітьми повноліття, тобто доньки ОСОБА_3 до - ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_4 до - ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі - 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач працездатний та працює штурманом далекого плавання на іноземних судах. Місячний дохід відповідача є змінним і становить від 1 000 до 17 000 доларів США, тобто від 23 000 грн. до 450 000 грн.. Крім того, судом встановлено, що у відповідача наявні витрати, які перевищують його заробіток (дохід) за останні півроку, і щодо таких витрат відповідачем не було доведено джерело походження коштів на його рахунку, з якого відповідач сплачував для позивачки добровільно кошти на утримання дітей щомісячно у середньому на суму - 26 352,27 гривень.

Враховуючи, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дітей, враховуючи, що позивачкою не було надано суду доказів того, що діти потребують утримання на суму в розмірі - 80 000 гривень на місяць, що позивачка має дохід, який дозволить їй порівну з батьком дітей забезпечувати утримання дітей на суму - 40 000,00 гривень, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, визначивши розмір аліментів у сумі - по 10 000,00 гривень щомісячно на кожну дитину.

Визначений судом розмір аліментів у сумі - по 10 000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, не перевищує розмір аліментів, які відповідач добровільно сплачував позивачці з жовтня 2020 року по лютий 2021 року, який у середньому складав - 26 352,27 гривень на місяць, тобто по - 13 176,13 гривень на кожну дитину (Т. 2, а. с. 36 39).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Адабаш С.А., діюча від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 4 500 грн. на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісячно, та аліменти в розмірі 4 500 грн. на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 , щомісячно.

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) стягнення аліментів в загальному розмірі 20 000 грн. є свого роду прецедентом у судовій практиці, оскільки як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, подібного рішення, за яким би була стягнута така велика сума грошей в якості аліментів на малолітніх дітей немає.Розмір аліментів у рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений чинним законодавством. У судовому засіданні 29.06.2021 року представник відповідача зазначила, що з урахуванням всіх обставин і потреб дітей та можливостей ОСОБА_2 він спроможний сплачувати на утримання обох дітей щомісяця аліменти в загальному розмірі - 9 000 грн., тобто - по 4 500 грн. на кожну дитину, що повністю відповідає потребам дітей у забезпеченні їх їжею та одягом; 2) суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів взяв до уваги різні обставини, яким надав невірну оцінку.Так, суд з`ясував обставини, які стосуються доходів відповідача за період з квітня 2018 року по червень 2020 року. Суд встановив, що у цей період часу ОСОБА_2 отримував дохід в розмірі від 1 000 до 17 000 доларів США.Проте, суд не врахував, що цей дохід отримувався ним тимчасово, в допандемійний період часу і що документи моряка ОСОБА_2 обмежені у часі дії, а саме - діють лише до 02.07.2021 року.

Суд з`ясував, що у ОСОБА_2 є нерухоме майно Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 , але не надав оцінку тому, ця квартира надана ОСОБА_2 повністю у користування дітям для їх постійного там проживання разом з матір`ю - ОСОБА_1 ..

Суд з`ясував, що ОСОБА_2 здійснював останнім часом, а саме - з вересня 2020 року до теперішнього часу перерахування на рахунок ОСОБА_1 аліментів у розмірі не менше 20 000 грн..Проте, суд не взяв до уваги той факт, що у цей період часу ОСОБА_1 не працювала, не мала свого доходу, а ОСОБА_2 здійснювалися платежі на забезпечення дітей майже у повному обсязі задля придбання ОСОБА_1 їжі, одежі, необхідних засобів та приладдя для навчання дітей у приватній школі; 3) ухваливши рішення на підставі ч. 3 ст. 181 СК України, суд помилково зарахував до аліментів на утримання дітей витрати на навчання дітей у приватній школі, що може бути предметом розгляду у відповідності до положень ст. 185 СК України;4) суд незаконно і необґрунтовано фактично звільнив матір від її батьківських обов`язків, що з одного боку суперечить вимогам сімейного законодавства України, з іншого боку свідчить про упереджений характер рішення суду першої інстанції, що є неприпустимим, оскільки по суті це є порушенням завдань та основних засад цивільного судочинства, передбачених ст. 2 ЦПК України (Т. 3, а. с. 9 12).

2.8 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Вказує, що жодне твердження відповідача не підтверджено доказами та не спростовує встановленні факти.

По-перше, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей врахував, що відповідач працездатний та постійно працює штурманом далекого плавання на іноземних судах.

Крім цього, позивачкою долучені до матеріалів справи квитанції про витрати на утримання дітей. Також, судом відзначено та взято до уваги, що відповідачем останній рік сплачувались аліменти у середньому розмірі 26 000 грн.. Тобто, останній дійсно розумів та розуміє, які витрати потрібні на утримання його малолітніх дітей. А заяви представника про те що позивачка не працює і не утримує дітей є безпідставними.

Представник відповідача не надала жодних документів, які б підтверджували відсутність доходу відповідачки.

Також, безпідставним є твердження представника відповідача про те, що суд незаконно і необґрунтовано фактично звільнив матір від її батьківських обов`язків, адже, в рішенні суду немає жодного рядка про таке звільнення. Позивачка нарівні з відповідачем утримує своїх малолітніх дітей та займається їх належним вихованням.

Представник відповідача наголошує на тому, що суд не надав оцінку тому, що відповідач повністю надав своє нерухоме майно у користування дітям та позивачу. Але факт залишається фактом і відповідач є власником Ѕ частини квартири та може вільно нею розпорядитись. Адже жодних правочинів щодо користування чи передачі нерухомого майна дітям ним не укладалось та жодних документів до суду не надавалось. Відтак, відповідач жодним чином не обмежений у користуванні своїм майном та може розпорядитись ним на власний розсуд.

Посилання відповідача на розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку також не мають братись до уваги. А посилання відповідача на те, що сума у розмірі 2 500 грн. є достатньою для забезпечення малолітніх дітей є безпідставними, оскільки відповідачем не надано до суду жодного розрахунку, який був би підтверджений відповідними квитанціями, що цієї суми дійсно достатньо його малолітнім дітям для комфортного та гармонійного розвитку.

Твердження відповідача про те, що навчання його малолітніх дітей у приватній школі необхідно віднести до додаткових витрат і не включати до складу аліментів є суперечливим, оскільки ґрунтуються лише на тому, що таке навчання направлене на розвиток їх здібностей.

Позивачка зауважує, що приватна школа, в якій навчаються діти, не є спеціалізованою і не направлена на розвиток якихось окремих додаткових здібностей. Адже, здібності не зводяться до знань, умінь і навичок, яким вчать дітей у школі. Відповідачем не зазначено, які саме додаткові здібності його малолітніх дітей розвиваються у навчальному закладі «ЗАГАЛЬНООСТВІТНЯ ШКОЛА «МАЙБУТТЯ». Крім того, рішення про навчання дітей у приватній школі приймалось спільно позивачкою та відповідачем.

Відтак, суд дійшов правильного висновку щодо включення витрат на оплату навчання у приватній школі до складу коштів, які мають бути стягнуті з відповідача на утримання його малолітніх дітей (аліментів) (Т. 3, а. с. 39 42).

2.9 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.08.2021 року матеріали справи було повернуто до Малиновського районного суду м. Одеси для належного оформлення (Т. 3, а. с. 18 18 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Адабаш С.А., діючої від імені ОСОБА_2 (Т. 3, а. с. 25 25 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (Т. 3, а. с. 26, 33).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення

ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 16.09.2021» (Т. 3, а. с. 29).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Одеській міській раді, як органу опіки та піклування, повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 13.09.2021» (Т.3, а. с. 30).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги з пропозицією надати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримала 21.10.2021 року про, що свідчить особистий підпис останньої в матеріалах справи (Т. 3, а. с. 33).

01.11.2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 3, а. с. 39 42).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (Т. 3, а. с. 44).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Адабаш С.А., діючої від імені ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Шлюб між сторонами зареєстровано 11.06.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 424 серія 1-ЖД № 144741.

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1097, серія НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 4876, серія НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 15, 16).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 року по справі №521/10564/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (Т. 1, а. с. 9).

Діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстровані разом з матір`ю за адресою - АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками №А4-179043-ф/л від 02.09.2020 року, №А4-179071-ф/л від 02.09.2020 року, №А4-179090-ф/л від 02.09.2020 року. Фактично діти проживають разом з матір`ю з 2015 року за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 31.07.2020 року, яка видана головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОРОЛЬОВА 32» (Т. 1, а. с. 49 51).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначенні обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частинами першою, другою статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті.

Щодо тверджень апелянта про те, що стягнення аліментів у сумі 20 000 грн. на дітей є свого роду прецедентом, апеляційний суд зазначає наступне.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з конкретних обставини, які мають значення для справи, які підтверджується належними доказами.

При визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей судом було враховано, що ОСОБА_2 є працездатним та постійно працює штурманом далекого плавання на іноземних судах. В матеріалах справи наявні документи, які підтверджують його кваліфікацію. Відповідач постійно отримував послуги з працевлаштування на закордоні судна та відповідно отримує дохід в іноземній валюті, що підтверджується банківськими виписками з його особистого рахунку, у нього наявне нерухоме майно, у власності був автомобіль. Інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зазначає, що ОСОБА_2 дійсно сплачувались аліменти у середньому розмірі 26 000 грн. на місяць на двох дітей. Тобто, останній дійсно розумів та розуміє які витрати потрібні на утримання його малолітніх дітей. Тому, виходячи з вищевказаного останній спроможний сплачувати аліменти у сумі 20 000 грн. на двох дітей, що є достатнім та таким, що відповідає потребам дітей, спрямований на забезпечення їх гармонійного розвитку.

Апелянтом не надано жодних документів, які б підтверджували відсутність доходу або його розмір, та доказів неспроможності сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Виходячи з вищевказаного, судом першої інстанції обґрунтовано встановлений розмір аліментів у сумі - 20 000 грн. на двох дітей, на підставі належних та допустимих доказів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Крім того, посилання апелянта про необхідність сплати аліментів у розмірі 9 000 грн. на двох дітей не підтвердженні жодними доказами. Не надано суду жодного розрахунку, який був би підтверджений відповідними доказами, що цієї суми дійсно достатньо його малолітнім дітям для комфортного та гармонійного розвитку.

Щодо твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав оцінку факту того, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 надана повністю у користування дітям для їх постійного там проживання разом з матір`ю - ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до матеріалів справи у відповідача наявне нерухоме майно, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.11.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексеєвою О.В., згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли у власність у рівних частках кожний, квартиру під номером АДРЕСА_2 .

Однак, не надано жодних доказів, а саме - доказів укладення правочинів щодо користування чи передачі нерухомого майна дітям. Відтак, відповідач жодним чином не обмежений у користуванні своїм майном та може розпоряджатись ним на власний розсуд у будь-який час.

У ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд першої інстанції незаконно і необґрунтовано фактично звільнив матір від її батьківських обов`язків, оскільки відповідно до позовних вимог позивачкою було заявлено стягнення аліментів у розмірі 40 000 грн. на двох дітей. Судом першої інстанції при ухваленні рішення враховано обов`язок обох батьків з утримання дітей та можливості позивачки з утримання дітей.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Адабаш С.А., діючої від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Адабаш С.А., діючої від імені ОСОБА_2 , відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Адабаш Світлани Аксентіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова