Справа № 392/1762/21
Провадження № 2/392/928/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді - Бадердінової А.В., секретар судових засідань Покуц І.С., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Мала Виска цивільну справу № 392/1762/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Чуприна С.П. звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був батьком позивача. На момент смерті ОСОБА_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживав разом із матір`ю позивача ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 3,82 га, що розташована на території Розсохуватської сільської ради, яка належала померлому на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності серії I - КР №026802, виданого 26.02.2001 року Розсохуватською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області.

Позивач не був зареєстрований та не проживав разом із ОСОБА_3 на час його смерті. Фактично спадщину після ОСОБА_3 прийняла дружина, яка була зареєстрована та проживала разом із померлим. Тому позивач не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого батька.

На початку жовтня 2021 року, мати позивача повідомила йому, що серед документів померлого чоловіка знайшла заповіт, який був складений ОСОБА_3 04.12.2018 року та посвідчений секретарем Розсохуватської сільської ради Мловисківського району Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі №30. Батько помер раптово і за життя не повідомляв позивачу про складання заповітного розпорядження. Дізнавшись про наявність заповіту, позивач звернувся до Маловисківської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської оласті, але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини. Таким чином, позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин та просить суд надати йому додатковий строк достатній для прийняття спадщини.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду від 02 грудня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи.

Ухвалою судді Маловисківського районного суду від 09 грудня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Маловисківської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чуприна С.П. в підготовче судове засідання не з`явився подав заяву, зареєстровану судом 23.12.2021 року за вх. №11862про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , у підготовче судове засідання не з`явилася, надіслала заяву, зареєстровану судом 14.12.2021 року за вх. №11567, в якій не заперечувала проти задоволення позову, та просила суд визначити сину ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене вище, керуючись положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України, та враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо пред`явленого позивачем позову, суд вважає можливим ухвалення судового рішення за результатами підготовчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи клопотання відповідача про те, що не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд уважає за можливе розглянути дану цивільну справу без участі сторін, за наслідками чого у підготовчому судовому засіданні винести рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтовані та не суперечать законодавству, яке регулює спадкові правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.2021 року виконавчим комітетом Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с.8).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

На випадок своєї смерті померлий ОСОБА_3 склав заповіт та зробив заповітне розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що ОСОБА_3 за законом матиме право заповів позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.9).

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії I-КР №026802 виданого Розсохуватською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2569, ОСОБА_3 , є власником, земельної ділянки площею 3.82 га., що розташована на території Розсохуватської сільської ради, Маловисківського району Кіровоградської області.

Відповідно до довідки виданої Злинською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області від 18.11.2021 року №822, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно до дня смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживали разом та вели спільне господарство в АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно копії спадкової справи Маловисківської районної державної нотаріальної контори №301/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: с. Розсохуватка, Маловисківського району Кіровоградської області, звернувся ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 відповідно до ст.1241 ЦК України, мала право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна дружина, яка досягла пенсійного віку, однак від прийняття належної їй за законом обов`язкової частки у спадщині відмовилася (а.с.35-44).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За нормами ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа №6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд у Постанові від 17.03.2021 року у справі № 308/4272/19 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються поважними в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. У житі державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. при розгляді справи №681/203/17-ц.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Положеннями ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 р. зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Згідно постанови від 11.10.2021 року №1045 державного нотаріуса Маловисківської районної державної нотаріальної контори, встановлено, що заява ОСОБА_4 щодо прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька ОСОБА_3 надійшла після спливу 6-ти місячного строку, встановленого ст. 1273 Цивільного кодексу України.

Позивач у своїй заяві зазначає, що про існування заповіту йому стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

У матеріалах справи відсутні дані щодо вчинення дій для повідомлення позивача про відкриття спадщини, здійснення виклику позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно також враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про визнання причин пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, та уважає необхідним визначити позивачу додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, а саме три місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 258-259,263-265 ЦПК України, ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після померлого ОСОБА_3 , місце проживання якого на момент смерті було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Маловисківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживаючий: АДРЕСА_2 ;

- представник позивача адвокат Чуприна Сергій Павлович, діє на підставі ордеру серії ВА №1022681 від 18.10.2021 року, місце знаходження: АДРЕСА_3 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя Альона Володимирівна Бадердінова