Справа № 202/136/20
Провадження № 2/202/160/21
26 листопада 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання - Калантаєнко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 (далі - відповідач). Заявлена вимога обґрунтована тим, що позивач є головним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , де зареєстровано місце проживання відповідача, який є чоловіком доньки позивача. Відповідач систематично порушує правила співжиття, не сплачує кошти за надані комунальні послуги, зловживає спиртними напоями, знищує речі, що знаходяться у квартирі, веде себе агресивно. В зв`язку з вищевикладеним позивач просила усунути їй перешкоди в користуванні житлом шляхом виселення відповідача та зняття його з м`ясця реєстрації, без надання іншого житлового приміщення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Зі сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надійшли письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, та ухваленні рішення на розсуд суду.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
У відповідності до копії ордеру №633 від 30 березня 1977 року та Витягу з рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради у місті Дніпрі ради від 23 серпня 2017 року позивач є головним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), разом із позивачем, згідно ордеру №633 від 30 березня 1977 року, у квартирі мають право проживати: ОСОБА_5 та ОСОБА_6
4 березня 2001 року ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про одруження № НОМЕР_1 .
Згідно копії довідки про зареєстрованих осіб у житловому будинку за адресою: квартира АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_2 (зять), ОСОБА_4 (онука), ОСОБА_8 (онук).
9 грудня 2019 року начальником Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Галушко В. на адресу позивача було направлено лист про те, що її звернення розглянуто, з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду виховного характеру, щодо неприпустимості вчинення домашнього насильства.
Також на підтвердження антигромадської поведінки відповідача позивачем було надано копії роздруківок з Єдиного реєстру судових рішень, за змістом яких, з урахуванням інформації про ПІП особи з сайту Судова влада, встановлено, що відносно відповідача було складено матеріали справи про адміністративне правопорушення, однак всі були повернуті судом до Управління патрульної поліції у місті Дніпрі для належного дооформлення.
Жодних інших доказів, а саме: систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, що роблять неможливим для інших проживання в одній квартирі, суду не надано.
ІІІ. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На підтвердження вказаних у позовній заяві обставин, позивачем суду було надано фотокопії дверей та крану.
Вказані фотокопії судом відхиляються з огляду на неможливість встановити належність вказаних речей, їхнє місце знаходження/розташування. Крім того, не зрозуміло яким чином вказані фотокопії підтверджують обставини викладені у позові.
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Так, частиною 1 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.
Дослідивши обставини справи, з огляду на відсутність жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про триваючу антигромадську поведінку, систематичне порушення правил співжиття зі сторони відповідача, руйнування квартири, суд вважає, що підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 116 ЖК УРСР, на які посилається позивач, відсутні.
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,9,64,116,156,157ЖК УРСР, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України,
Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), треті особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), про виселення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 01 грудня 2021 року.
Суддя Г.О. Кухтін