Справа № 214/5182/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Джемерчук О.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, треті особи: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Тетяна Олександрівна, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Борисенко Сергій Миколайович, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом в якому просить визнати недійсним заповіт, вчинений 28 листопада 2016 року ОСОБА_4 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Тетяною Олександрівною; визнати недійсним заповіт, вчинений 19 грудня 2016 року ОСОБА_4 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Тетяною Олександрівною, а також визнати недійсним договір дарування житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 січня 2017 року між ОСОБА_4 , як дарувальником та ОСОБА_3 , як обдарованим та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округ Борисенком Сергієм Миколайовичем.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача по справі - ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, а тому позивач, як спадкоємець першої черги звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як відомо було позивачу, його мати за життя двічі складала на його ім`я заповіти, за якими усе своє майно, в тому числі і належну їй житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , заповідала позивачу. Однак, після звернення до нотаріальної контори позивачу стало відомо, що його мати в листопаді 2016 року та в грудні 2016 року також складала заповіти. При цьому, за останнім заповітом, вона заповіла зазначену вище квартиру відповідачу по справі. Окрім того, коли позивач вирішив з`ясувати, чи зареєстроване право власності на житлову квартиру за матір`ю, він дізнався, що в січні 2017 року мати подарувала житлову квартиру відповідачу по справі. Між тим, всі ці правочини укладались у той час, коли мати позивача перебувала у вкрай хворобливому стані та коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, і цією ситуацією умисно скористався відповідач по справі.

Відповідач по справі є рідним сином позивача від першого шлюбу. Однак позивач, як батько, незважаючи на розірвання шлюбу зі своєю першою дружиною, завжди підтримував свого сина, приймав активну участь в його житті та ніколи не сподівався, що він зможе так вчинити. Більш того, позивач ніколи не заперечував, щоб його син підтримував стосунки із бабусею та спілкувався із нею.

Останні роки свого життя, мати позивача хворіла на цукровий діабет та гіпертонічну хворобу. У зв`язку із захворюваннями вона перебувала на диспансерному обліку, постійно вживала медикаменти, час від часу проходила лікування амбулаторно та на стаціонарі. Із кінця 2015 року стан здоров`я матері позивача - ОСОБА_4 почав різко погіршуватись, остання перестала самостійно пересуватись, у зв`язку із чим постійно потребувала сторонньої допомоги та лікування. В березні 2016 року, коли стан здоров`я ОСОБА_4 вкотре погіршився та за ініціативою позивача її було поміщено на лікування до КЗ «Криворізька міська лікарня №5», де вона перебувала на лікуванні до 08 квітня 2016 року. Приблизно в той же час, позивач почав спостерігати у своєї матері деякі прояви розладу психіки, які заключались у тому, що вона могла плутатися в часі, не впізнавала позивача, чи інших членів сім`ї, могла не пам`ятати скільки їй років, видавати за реальність ті події, які відбувались в її житті дуже багато років тому. У зв`язку із цим 01 квітня 2016 року, матері позивача було проведено обстеження головного мозку та кісток черепа. Як убачається із дослідження, вже тоді у ОСОБА_4 спостерігалась норматензивна гідроцефалія, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ступеню. Про цей же діагноз також було зазначено і у виписному епікризі із КЗ «Криворізька міська лікарня №5». У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 потребувала постійного стороннього догляду, позивач був вимушений винайняти сиділку, яка допомагала йому у догляді за матір`ю. В той час, коли ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в КЗ «Криворізька міська лікарня №5», позивач звернувся за консультацією до лікаря-психіатра Криворізького ПНД та після виписки матері із лікарняної установи, він провів її обстеження. При цьому він зазначив, що нажаль через вік та хвороби такі розлади є закономірними та лікувати їх недоцільно, оскільки мати хворіє на ряд інших захворювань, в тому числі на цукровий діабет. Також він вказав на те, що такі розлади психіки матері будуть прогресувати та носити систематичний характер. Із осені 2016 року, стан здоров`я ОСОБА_4 став стрімко погіршуватись, в тому числі прогресували і розлади психіки. Вона часто замикалась у собі, були випадки, коли вона могла не впізнавати своїх рідних та близьких. Так, таким станом здоров`я ОСОБА_4 скористався відповідач по справі, який навідував свою бабусю та розумів, що покращень в стані її здоров`я уже не буде. Він наполіг, щоб позивач звільнив ту сиділку, яка доглядала за ОСОБА_4 , пояснюючи це тим, що він їй не довіряє та запропонував, щоб за бабусею доглядала та сиділка, яку він знає. Позивач звісно погодився, адже підстав недовіряти відповідачу у нього не було. Він довіряв своєму синові, у нього із ним були хороші відносини. І саме в цей час, скориставшись станом здоров`я бабусі, в листопаді 2016 року було складено перший заповіт, яким ОСОБА_4 заповіла в рівних частках своє майно позивачу та відповідачу по справі. Посвідчувався даний заповіт Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Тетяною Олександрівною. У грудні 2016 року, стан здоров`я ОСОБА_4 різко погрішився та знову у зв`язку із цим, її було поміщено на лікування до Криворізької міської лікарні №5. Однак відповідач по справі, не погодивши даного питання із позивачем, самовільно 17 грудня 2016 року, забрав ОСОБА_4 із лікарняної установи до дому. Знову ж таки, позивач вважає, що такі дії він вчинив умисно із тією метою, щоб 19 грудня 2016 року, скориставшись станом здоров`я бабусі, домогтися вчинення нею заповіту, відповідно до якого вона заповіла своє майно на користь відповідача. Даний заповіт посвідчувався приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Тетяною Олександрівною. Позивачу про всі ці події зовсім нічого відомо не було та вони приховувались від нього відповідачем. Коли позивач побачив в якому стані перебуває його матір, він звісно обурився поведінкою відповідача та категорично наполіг на тому, щоб помісити матір на лікування. У зв`язку із цим 22 грудня 2016 року вона була поміщена на лікування до Криворізької міської лікарні №1, де перебувала до 03 січня 2017 року. Нажаль стан здоров`я ОСОБА_4 не покращувався. Відповідач не спинився на заповітах та в кінці січня 2017 року на користь відповідача по справі було вчинено договір дарування. Таким чином, позивач вважає, що його син, ОСОБА_3 , скориставшись тяжким станом своєї бабусі - ОСОБА_4 в той період коли вона із-за свого стану здоров`я не розуміла значення дій та не могла ними керувати, вжив заходів до вчинення ОСОБА_4 тих правочинів, що були спрямовані на набуття відповідачем права власності на житлову квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після поховання відповідач закрив двері її квартири, забрав усі ключі та заявив, що позивач не має жодних прав на дану квартиру та що він є її власником. У зв`язку із виниклими обставинами позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 10.10.2017 року провадження у справі було відкрито (Т.1 а.с.25).

Ухвалою від 22.11.2017 року було розглянуто заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.46-47).

Ухвалою суду від 04.04.2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів було задоволено (Т.1 а.с.91,107-109).

Ухвалою від 11.12.2018 року клопотання представника позивача щодо застосування до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Борисенка С.М. заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення для дослідження судом оригіналу посвідченого ним 25 січня 2017 року договору дарування спірної квартири, а також копії всіх видів документів, які надавались для посвідчення цього правочину та тих документів, які стосуються його посвідчення і перебувають у матеріалах приватного нотаріуса було задоволено (Т.1 а.с.157-158).

Ухвалою від 23.05.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (Т.1 а.с.188-189).

Ухвалою суду від 05.10.2020 року призначено посмертну судову-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено (Т.1 а.с.243-244).

Ухвалою суду від 15.03.2021 року провадження у справі поновлено (Т.1 а.с.251).

Відповідач ОСОБА_3 надав у судове засідання відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підстав для задоволення позову не має, оскільки на момент укладення оспорюваних правочинів внутрішня воля ОСОБА_4 була сформованою вірно і не під впливом обману, позаяк остання мала правильні відомості про обставини правочинів, оскільки при їх укладені перебувала при здоровому розумі, ясній пам`яті, розуміла значення своїх дій та діяла добровільно (Т.1 а.с.60-63).

Представник відповідача ОСОБА_5 також надав у судове засідання відзив та пояснення, відповідно до яких доводи позивача щодо перебування ОСОБА_4 на обліку у психо-неврологічному диспансері не підкріплені жодними доказами та не відповідають дійсності, оскільки ст. 3 ЗУ «Про психічну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я, згідно якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Таким чином, вчинені ОСОБА_4 28 листопада 2016 року та 19 грудня 2016 року заповіти та укладений нею 25 січня 2017 року договір дарування спірної квартири відповідають вимогам чинного законодавства та волі останньої, доказів протилежного позивачем не надано, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволені позову (Т.1 а.с.66-67).

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та з урахуванням висновку судово-психіатричного експерта.

Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Т.О. надала до суду листа, відповідно до якого заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсними заповітів, посвідчених нею відповідно, 28 листопада 2016 року та зареєстрованим за №1631, а також 19 грудня 2016 року та зареєстрований за №1741, оскільки ОСОБА_4 не справляла враження людини, яка не може висловити чітко свої думки та не розуміє значення своїх дій. При цьому у неї не було сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_4 , ні потреби в наданні довідки про відсутність у ОСОБА_4 психічних розладів. Таким чином на час посвідчення нею заповітів, а саме станом на 28 листопада 2016 року та станом на 19 грудня 2016 року у неї не існувало документів, які б могли підтвердити та довести твердження позивача, що ОСОБА_4 страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними (Т.1 а.с.29-31).

Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Борисенко С.М. до суду не з`явився, надав листа про розгляд справи за його відсутності (Т.1 а.с.111).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він працює лікарем ДЛ МНС України у м. Кривий Ріг. ОСОБА_4 знав із 24 вересня 2013 року, коли вона як член сім`ї ОСОБА_1 лікувалась у них у відділені з ішемічною хворобою серця, дифузним атеросклерозом, хронічною аритмією, гіпертонічною хворобою та цукровим діабетом. На лікуванні перебувала до 09 жовтня 2013 року. Як лікар терапевт заявив, що захворювання ОСОБА_4 загострювались, 2-3 рази на рік він оглядав останню на дому. Захворювання ОСОБА_4 впливали на неї негативно. Стаціонарно остання відмовлялась лікуватись. В 2016 році він помітив, що у ОСОБА_4 дуже погіршилась пам`ять, порушилась мова, погано ходила, у наслідок їй було призначено додаткове лікування, оскільки хвороба погано впливала на мозкову діяльність останньої. Він може сказати, що мались зміни у психологічному стані ОСОБА_4 , яку в останній раз спостерігав у березні 2016 року. Йому відомо, що ОСОБА_4 лікувалась у 5-й лікарні з приводу погіршенням здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що позивача та його матір ОСОБА_4 знає з 2011 року. В березні 2016 році ОСОБА_4 лежала у 5-й лікарні, і в той час вони її возили до 2-ї міської лікарні на МРТ. ОСОБА_4 ближче до 2016 року його вже не впізнавала, звала його « ОСОБА_8 », вона вже була лежача і не вставала. Останній раз ОСОБА_4 він бачив у січні 2017 року, у останньої був тяжкий стан здоров`я, вона нікого вже не впізнавала, самостійно за собою не доглядала. Зазначив, що у ОСОБА_4 була доглядальниця.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_4 знала з 1997 року, вона у них придбала квартиру, а вона в той час була Головою ДомКом. Вона постійно зі ОСОБА_4 спілкувалась, та в 2015 році помітила, що з останньою щось не так, поводила себе сумнівно. В 2016 році ОСОБА_4 зателефонувала їй та повідомила, що знаходиться в 5-й міській лікарні. Вона приїхала до неї в лікарню провідати, на що ОСОБА_4 зі здивуванням запитала звідки їй стало відомо, що вона у лікарні, на що вона повідомила ОСОБА_4 , що остання сама їй телефонувала. Так, в 2016 році вона примітила, що у ОСОБА_4 щось із пам`яттю, остання жалілась їй, що боїться залишатись одна, що у неї в квартирі хтось є. Пам`ять у ОСОБА_4 погіршувалась. Потім вона почала у неї питати на кого їй оформити квартиру. Пізніше, ОСОБА_4 скаржилась, що подарувала квартиру онуку, про що жаліє та питала що робити, у неї були думки щодо повторного виклику нотаріуса. З весни до осені 2016 року вона доглядала за ОСОБА_4 . В той проміжок часу ОСОБА_4 також скаржилась, що не вірно зробила, що подарувала квартиру, а потім зі сплином часу казала, що вірно подарувала квартиру, постійно міняла своє рішення. Вона спостерігала провали пам`яті у ОСОБА_4 , остання не завжди її впізнавала. ОСОБА_4 її запрошувала по телефону, зустрічала на порозі, а через хвилин 15 вже не впізнавала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є дружиною позивача, відповідач по справі - син її чоловіка від першого шлюбу, вона за фахом медична сестра загального профілю. ОСОБА_4 з 2010 року почала хворіти та з кожним роком її стан погіршувався. В 2015 році ОСОБА_4 дуже захворіла, в наслідок чого вони її госпіталізували до 5-ї міської лікарні, а в подальшому, після лікарні найняли їй доглядальницю. Коли стан ОСОБА_4 погіршився, вони забрали її до себе, однак остання в подальшому захотіла додому. Після того, як ОСОБА_4 повернули додому, за останньою доглядала ОСОБА_9 . Після того як взимку 2016 року у ОСОБА_4 знову погіршився стан здоров`я, вони її поклали до 5-ї міської лікарні. Потім дізнались, що з лікарні ОСОБА_4 забрав відповідач ОСОБА_3 , на що її чоловік обурився, у зв`язку із чим в подальшому ОСОБА_4 було покладено до 1-ї міської лікарні. Після того, як забрали ОСОБА_4 з 1-ї міської лікарні, остання відмовлялась вставати, казала, що вже хоче померти. Весною 2017 року ОСОБА_4 померла. Психічний стан здоров`я ОСОБА_4 може охарактеризувати так, що починаючи з 2015 року та по день смерті останньої, вона забувала події, у неї були провали у пам`яті, вона могла не впізнавати їх. Зазначила, що у неї були гарні відносини зв ОСОБА_4 , бачились 1 раз на тиждень, спочатку ОСОБА_4 відвідувала їх, а потім коли стан здоров`я її погіршився, вони її відвідували.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що він працював начальником на той час Дзержинського районного відділу поліції, відповідач по справі - його син. З матір`ю відповідача він розірвав шлюб у 1995 році, після чого надавав відповідачу матеріальну допомогу на проживання та навчання, купив йому квартиру на м-ні ЮГОК та в Саксаганському районі, повністю його забезпечував та просив, щоб син допомагав його матері як онук. ОСОБА_4 - це його мати, яка проживала в м. Інгулець. В 2010 році його матері ОСОБА_4 стало дуже погано, стан здоров`я її значно погіршився, у зв`язку з чим він купив їй спірну квартиру, зробив у ній ремонт, повністю забезпечував матір продуктами харчування, ліками. Десь у 2015 році він звернув увагу, що його мати ОСОБА_4 почала все забувати, у неї дуже погіршилась пам`ять, вона почала його плутати з відповідачем. В 2016 році матір вже не ходила та вони звернулись до лікарів. Матір лікували в 5-й міській лікарні, однак стан її здоров`я погіршувався, тоді він возив її до КПНД, де її неодноразово оглядали. З часом матері ставало гірше. Він найняв доглядальницю для матері, оскільки остання вже не підіймалась. Він спостерігав як мати втрачала пам`ять, вона хворіла на цукровий діабет. Разом з тим, він забирав матір до себе, однак остання відмовлялась. В подальшому він помічав, що матір плутала дати та події, не впізнавала його та його дружину. Ще в той час, коли матір була у ясній свідомості, вона склала заповіт на нього, а потім знову склала заповіт. Щоб мати комусь хотіла подарувати квартиру вона ніколи не казала, хотіла щоб квартира залишилась йому. Після смерті матері він звернувся до нотаріальної контори, де дізнався, що квартира в якій проживала матір була подарована останньою відповідачу. Згодом він також дізнався, що його син вивіз зі спірної квартири меблі та його колишня теща почала здавати квартиру погодинно. Він вважає, що відповідач скористався станом його матері, у зв`язку із чим вирішив звернутись до суду.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, показання свідків, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Так, ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_4 (Т.1 а.с.10).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1 а.с.12).

За життя ОСОБА_4 на підставі Договору дарування від 29.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л., належала квартира АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.198,199).

ОСОБА_4 29 серпня 2003 року було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л., відповідно до якого остання все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також усе те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, у тому числі квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 (Т.1 а.с.14).

Крім того, 03 квітня 2012 року ОСОБА_4 було складено заповіт, який також було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Колесниковою Н.Л., відповідно до якого остання все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1 а.с.13).

28 листопада 2016 року ОСОБА_4 знову склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., яким вона все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті заповіла у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с.119).

19 грудня 2016 року ОСОБА_4 , у присутності двох свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , склала новий заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., та яким вона все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті заповіла у власність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с.124).

25 січня 2017 року ОСОБА_4 на підставі Договору дарування квартири, належну їй на праві приватної власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с.193-194).

Згідно виписного епікризу ОСОБА_4 з 29 березня 2016 року по 08 квітня 2016 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділені №2 КЗ «Криворізька міська лікарня №5» ДОР» та з якого вбачається, що остання при надходженні до лікарні мала скарги на загальну слабкість, нездужання, запаморочення, хиткість при ходьбі, нудоту. З анамнезу: багато років хворіє на ІХС та ГХ, регулярно лікується амбулаторно, дане погіршення близько 5-ти днів, особливо сьогодні неодноразово падала, ШД доставила до стаціонару. При надходженні загальний стан важкий, свідомість ясна, стан у ліжку пасивний, лежить. Після обстеження та лікування встановлений діагноз: ІХС. Ускладнення: СН П А ФК ІІІ. Супутній діагноз: ДЕП 3 ст., складного ґенезу з вестибуло-мозочковим синдромом. Цукровий діабет 2 тип. Діабетична полінейропатія нижніх кінцівок (Т.1 а.с.15).

З виписного епікризу №9247/1300 вбачається, що в період з 15 грудня 2016 року по 19 грудня 2016 року, ОСОБА_4 знову знаходилась на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділені №2 КЗ «Криворізька міська лікарня №5» ДОР». Надійшла зі скаргами на загальне нездужання, шум у вухах, запаморочення, задишку при навантаженні, ниючі болі в грудній клітці справа, набряки ніг. При надходженні загальний стан слабкий, свідомість ясна, стан у ліжку пасивний, лежить, дихання в легенях ослаблене, в н/бокових відділах не вслухається, дифузні сухі хрипи, шкірні покриви анемічні, масивні набряки нижніх кінцівок, тони серця приглушені. Після проведеного обстеження та лікування встановлено діагноз: «ІХС: Діфузний кардіосклероз. Фібриляція передсердь. Гіпертонічна хвороба «2 ст., ст. 2 р.4» Ускладнення: захворювання правої легені (Т.1 а.с.16).

З виписного епікризу №11053/1477 вбачається, що ОСОБА_4 з 22 грудня 2016 року по 03 січня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділені №1 КЗ «Криворізька міська лікарня №1», надійшла зі скаргами на загальне нездужання, задишку при навантаженні, кашель, слабкість, тяжкість у животі, набряки ніг. При надходженні загальний стан важкий, у свідомості, критика знижена. Після проведеного лікування встановлено діагноз: ІХС, дифузний кардіосклероз. ПБПНПГ, постійна форма ФП, ГХ ІІ ст., ст. 1 р. 4. Ускладнення: СД 2 тип., ср. Тяжкості субкомпенсації, ЖКХ, хр. Холецистит, рем. (Т.1 а.с.17).

Зокрема в судовому засіданні також встановлено, що за життя ОСОБА_4 з 08 квітня 2016 року перебувала на обліку у лікаря психіатра у КЗ «Криворізький ПНД`ДОР» з діагнозом: «Деменція з психотичними розладами». З 04 січня 2017 року діагноз змінено: судинна деменція.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №2 від 04.02.2021 року, ОСОБА_4 в період часу, що цікавить суд, тобто на момент складання правочинів від 28.11.2016 року, 19.12.2016 року та від 25.01.2017 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції. За своїм психічним станом на той час ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (Т.1 а.с.248-250).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання у момент здійснення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК (435-15) поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК (1618-15) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Так, згідно показань свідків, допитаних у судовому засіданні, вони були знайомі зі ОСОБА_4 та зазначали, що за життя вона відзначалась поведінкою, не характерною психічно здоровій людині.

Разом з тим, з матеріалів справи, судом установлено, що ОСОБА_4 зверталась до КПНД, страждала рядом хвороб та відповідно до наданого висновку судово-психіатричного експерта №2 від 04.02.2021 року, в період складання правочинів від 28.11.2016 року, 19.12.2016 року, 25.01.2017 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції та за своїм психічним станом на той час не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином судом установлено, що волевиявлення ОСОБА_4 , спрямоване на передачу майна відповідачу та зафіксоване в оспорюваних заповітах від 28.11.2019 року, 19.12.2016 року та договору дарування від 25.01.2017 року, не було вільним та не відповідало її волі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. К ожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, представником відповідача було подано клопотання про виклик та допит свідків, проте в ході судового розгляду представник відповідача відмовився від їх виклику та допиту у судовому засіданні.

Доводи представника відповідача щодо хибності висновку комісії експертів та щодо його необґрунтованості, позаяк такий суперечить матеріалам справи, в тому числі й наданим для проведення експертизи матеріалам, у зв`язку із чим виникають сумніви, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні за таких підстав.

Так, представник відповідача зазначив, що висновок експерта №2 від 04.02.2021 року є необґрунтованим та таким, що проведений з рядом порушень. При цьому представник відповідача здійснив посилання на Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджені наказом МЮУ за №53/5 від 08.10.1998 року та зазначив, що експертиза була проведена з порушенням вимог п.6.5. Рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

При цьому, суд критично відноситься до таких тверджень представника позивача у зв`язку із тим, що у п.6.1. Рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень зазначено, що об`єктом психологічної експертизи є психічно здорові особи (підозрюваний, обвинувачений, підсудний, виправданий, засуджений, свідок, потерпілий, позивач, відповідач: малолітні; неповнолітні; дорослого та похилого віку).

В той же час у справі було призначено та проведено посмертну судово-психіатричну експертизу, яка була проведена відповідно до вимог Наказу МОЗ України за №865 від 08.05.2018 року «Про затвердження Порядку проведення судово-психіатричної експертизи».

Окрім того, за формою оформлення, висновок експертів відповідає Наказу МОЗ України за №527 від 28.07.2014 року «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу населенню, незалежно від підпорядкування та форми власності» та затвердженій Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №100/о «Висновок судово-психіатричного експерта №____». Таким чином, даний доказ суд вважає допустимим, належним та достатнім, а доводи представника відповідача щодо неналежного проведення експертизи такими, що не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Питання щодо розподілу судових витрат по справі суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Так, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати понесені ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 225, 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1257, 1268, 1270, Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 142, 200, 206, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, треті особи - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Тетяна Олександрівна, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Борисенко Сергій Миколайович - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт вчинений 28 листопада 2016 року ОСОБА_4 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Тетяною Олександрівною.

Визнати недійсним заповіт вчинений 19 грудня 2016 року ОСОБА_4 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Болозенко Тетяною Олександрівною.

Визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 січня 2017 року між ОСОБА_4 , як дарувальником та ОСОБА_3 , як обдарованим та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округ Борисенком Сергієм Миколайовичем.

Стягнути зі ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) понесені ним судові витрати у розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.

Повне рішення виготовлено 17 грудня 2021 року.