Справа № 132/2222/20
Провадження № 22-ц/801/1635/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 рокуСправа № 132/2222/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Француз М. Г.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області,

відповідач ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

- Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

- Приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, подану її представником адвокатом Кудельським Андрієм Анатолійовичем на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 травня 2021 року, постановлене у складі судді Сєліна Є. В. в м. Калинівка, дата складення повного судового рішення невідома,-

в с т а н о в и в:

14 липня 2020 року Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області, діючи через свого представника адвоката Кудельського А. А., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та Приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП» про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки. Позивач висував вимогу розірвати договір оренди землі № 796 від 21 жовтня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та фізичною особою ОСОБА_1 , за яким була передана в оренду земельна ділянка загальною площею 26,0000 га., що розташована на території Іванівської сільської ради (за межами населеного пункту с. Іванів) Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0304, який був 16 грудня 2014 року зареєстрований в реєстраційній службі Калинівського районного управління юстиції Вінницької області за номером № 8085819) (надалі - Договір).

В обгрунтування позову посилається на те, що 21 жовтня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області та фізичною особою ОСОБА_1 , був укладений Договір, відповідно до умов якого, відповідач отримав в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель запасу Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, площею 26,0000 га. пасовищ, кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0304 для ведення фермерського господарства на 21 рік. . На підставі наказу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 06 червня 2018 року за № 2-7279/15-18-СГ, та додатку до Акту прийому-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність, спірна земельна ділянка була передана Іванівській сільській об`єднаній територіальній громаді Калинівського району у комунальну власність. Відповідно до п. 15 Договору, передані в оренду сільськогосподарські угіддя пасовища повинні використовуватися за своїм цільовим призначенням, а саме для ведення фермерського господарства, проте 27 серпня 2019 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог земельного законодавства України про охорону земель та території Калинівського, Літинського, Козятинського та Хмільницького районів Пасічником Ю. М. був складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, в якому зазначено, що на спірній земельній ділянці фактично має місце зміна виду угідь із пасовища на ріллю без виготовлення землевпорядної документації, що є порушенням ст. 20 Закону України «Про землеустрій», оскільки на ній здійснено посіви сільськогосподарської культури - озимого ріпаку. Таким чином ОСОБА_1 самовільно розорав земельну ділянку, віднесену до пасовищ, що є порушенням умов Договру.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 травня 2021 року позов Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка використовувалась відповідачем за її цільовим призначенням, як земля сільськогосподарського призначення, під час використання якої відповідачем здійснено певні дії з метою її поліпшення (розрихлено ґрунт), що не є зміною цільового призначення, оскільки даний факт не свідчить про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням або її руйнування, оскільки остання використовувалась відповідачем згідно умов укладеного договору оренди та будь-які обмеження щодо її поліпшення, передбачені зазначеним вище законом та договором не встановлювалися, що розпилювання ґрунту сільськогосподарського призначення, не призводить до зміни її цільового призначення. Земельна ділянка при цьому залишається земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та такою, що використовується для ведення фермерського господарства.

В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом -, складеному 27.08.2019р. державним інспектором , зазначено, що має місце зміна виду угідь земельної ділянки - із пасовищ на ріллю без виготовлення землевпорядної документації, що є порушенням ст. 20 Закону України «Про землеустрій», проте немає жодного посилання на відповідний доказ, зокрема агрохімічний паспорт даної земельної ділянки, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався, припис про усунення порушень щодо нього винесено не було.

Крім цього, суд зазначає, шо як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 21.02.2020 року, на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом, спірна земельна ділянка вже мала призначення рілля, а не пасовище.

Більш того, під час розгляду даної цивільної справи в суді, сторони 15.12.2020 року уклали Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки № 796 від 21.10.2014 року, не порушуючи при цьому питання про дострокове його припинення.

З таким рішенням не погодилася Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області, діючи через свого представника адвоката Кудельського А. А., 17 червня 2021 року подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що акт перевірки, яким зафіксовано зміну виду угідь земельної ділянки із пасовищ на ріллю без встановлення землевпорядної документації, підписаний відповідачем без зауважень, відповідач отримав копію акту 27 серпня 2019 року та не оскаржив його у судовому порядку, на даний час акт перевірки є чинним. Вказує, що передана в оренду земельна ділянка не може бути використана для посіву озимого ріпаку, а має бути використана виключно в межах визначених Договором, законом та кадастрової документації. На час проведення перевірки та складання акту від 27 серпня 2019 року відповідачем було порушено умови договору, а саме, п. 30 та не виготовлено проект землеустрою зі метою зміни угіддя з пасовища на ріллю, що є підставою для розірвання договору.

Крім того, зазначає, що в судовому рішенні взагалі не зазначено, той факт, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем була подана заява від 17 грудня 2020 року про визнання позовних вимог, яка до цього часу не відкликана та не вирішена місцевим судом.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Мотивуючи тим, що 21 лютого 2020 року в Державному земельному кадастрі було змінено вид угідь на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0304 з пасовища на ріллю, всупереч цьому, позовну заяву було подано до суду лише в липні 2020 року, стверджує, що фактично станом на момент подання позовної заяви угіддя вже були переведені у відповідність виду фактичного використання земельної ділянки, а тому взагалі відсутній предмет позову. Вважає, що він законно використовує земельну ділянку та підстави для розірвання договору відсутні.

Зазначає що 15 грудня 2020 року рішенням № 34 3 сесії 8 скликання вирішено внести зміни до Договору оренди землі № 796 від 21 жовтня 2014 року лише в частині зміни орендодавця при цьому не змінюючи п. 2 Договору оренди земля в частині виду угідь з посовища на ріллю у відповідності до інформації з Державного земельного кадастру, про що була домовленість з головою Іванівської сільської ради та у зв`язку з чим ОСОБА_1 і була подана заява про визнання позову, яка була відкликана у відзиві на позовну заяву при виявленні що зміни до договору оренди внесені не були.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін.

Від інших учасників справи, впродовж встановленого апеляційним судом строку, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області адвокат Кудельський А. А. та сільський голова Кулик М. апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_1 заперечив проти апеляційної скарги, судове рішення вважає законним, таким, що підлягає залишенню без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

21 жовтня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області, в особі першого заступника начальника Королюка О.М., що діє на підставі Положення про Головне управління Держагенства у Вінницькій області від 13 вересня 2012 року № 433 (зі змінами внесеними наказом Держземагенства України від 01 березня 2013 року № 84), як Орендодавцем, та ОСОБА_1 , як Орендарем, укладено Договір оренди землі № 796, за умовами якого Орендодавець, відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 21 жовтня 2014 року № 2-3369/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» надало, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель запасу Іванівської сільської ради (за межами населеного пункту), Калинівського району Вінницької області, для ведення фермерського господарства, на 21 рік з моменту укладання. Дата закінчення терміну договору 20 жовтня 2035 року (а.с. 11-16).

За змістом п. 2 цього Договору, в оренду передана земельна ділянка загальною площею 26,0000га., у тому числі пасовище: 26,0000 га. Кадастровий номер :03:002:0304.

Пунктами 14-16 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства (код цільового призначення - 01.02). Умови збереження стану об`єкта оренди: використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням з дотриманням вимог чинного законодавства та дотримання режиму природоохоронного використання земель.

Пунктом 27 Договору встановлено, що Орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, а Орендар земельної ділянки зобов`язаний використовувати земельну ділянку у відповідності до цільового призначення (п. 30 Договору).

Як визначено в п. 38 Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання Договору відповідно до закону та цього договору.

Пунктом 35 Договору передбачена можливість розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Після підписання Договору оренди землі № 796 від 21 жовтня 2014 року, за відповідним актом приймання-передачі, вищевказана земельна ділянка передана Орендарю ? ОСОБА_1 (а.с. 17).

16 грудня 2014 року даний договір в передбаченому законом порядку був зареєстрований, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 222958006 від 07 вересня 2020 року.

ОСОБА_1 за погодженням з Головним управлінням Держгеокадастру Вінницької області (№ В-23580/0-11508/6-17 від 19.12.2017 року) - 19 грудня 2017 року уклав Договір суборенди спірної земельної ділянки № 796 ФГ-1-К-В, з ПАТ «Зернопродукт МХП», речове право за яким було зареєстроване 06 січня 2018 року за індексним номером 39126618 (а.с. 48-50).

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, відповідно до наказу № 2- 7279/15-18-СГ від 06 червня 2018 року, передало земельну ділянку загальною площею 26,0000 га. з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (код цільового призначення - 01.02), кадастровий номер :03:002:0304, з державної власності у комунальну власність Іванівської сільської об`єднаної територіальної громади.

Рішенням 10-ої сесії 7-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 18.06.2018 року «Про прийняття в комунальну власність земельних ділянок на території Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області», спірну земельну ділянку прийнято в комунальну власність Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Право власності зареєстроване 26 червня 2018 року за індексним номером 41798626.

27 серпня 2019 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог земельного законодавства України про охорону земель на території Калинівського, Літинського, Козятинського та Хмільницького районів та м. Козятин і м. Хмільник Пасічником Ю. М. складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 1108- ДК/975/АП/09/01/-19, згідно якого, під час проведення перевірки встановлено, що земельна ділянка фактично використовується, однак має місце зміна виду угідь із пасовищ на ріллю без виготовлення землевпорядної документації, що є порушенням ст. 20 Закону України «Про землеустрій» (23-24).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21 лютого 2020 року в Державному земельному кадастрі було змінено вид угідь на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0304 з пасовища на ріллю (а.с. 109).

Рішенням 27-ої сесії 7-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 449 від 03 січня 2020 року, відмовлено ОСОБА_1 в затверджені проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та впорядкування угідь на земельній ділянці, в зв`язку з використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки згідно договору оренди № 796 від 21 жовтня 2014 року земельна ділянка площею 26,0000 га. (кадастровий номер :03:002:0304) має цільове призначення - пасовище. Уповноважено сільського голову Кулика М.Л. звернутися до суду з метою розірвання договору оренди № 796 від 21 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 (а.с. 31).

22 липня 2020 року Іванівська сільська рада Калинівського району Вінницької області звернулась до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про дострокове розірвання Договору оренди землі № 796 від 21 жовтня 2014 року.

Рішенням 34-ої сесії 8-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 15 грудня 2020 року, внесено зміни до договору оренди землі № 796 від 21 жовтня 2014 року, в частині заміни орендодавця земельної ділянки із Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області» на «Іванівську сільську раду Калинівського району Вінницької області» (а.с. 82 - 83).

15 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та Іванівською сільською радою Калинівського району Вінницької області укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 796 від 21 жовтня 2014 року, якою замінено орендодавця (а.с. 84 - 85).

В справі що розглядається спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем з приводу дострокового розірвання договору оренди землі в зв`язку з самовільною зміною цільового використання орендованої земельної ділянки.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція адміністративних, господарських та цивільних судів, - це ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, у ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна, або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України, докази, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках. В цій справі таким винятковим випадком є те, що суд першої інстанції всупереч вимог статті 19 ЦПК України не перевірив чи відноситься справа до цивільної юрисдикції, що є неприпустимим та саме ця обставина була з`ясована в ході апеляційного розгляду, де відповідач стверджував, що він ще в 2014 році створив фермерське господарство, а позивач цього не заперечував. Це стало підставою того, що апеляційний суд зобов`язав відповідача надати відповідні підтверджуючі документи.

23 вересня 2021 року ОСОБА_1 на виконання вимог протокольної ухвали Вінницького апеляційного суду надав витребувані документи, а саме:

-Копію статуту фермерського господарства « ОСОБА_1 », затвердженого Рішенням засновників цього фермерського господарства від 05.12.2014 року (т. 2 а. с.2-6);

-Копію Витягу з Державного земельного кадастру НВ -021 від 16.09.20212 року (т. 2 а.с. 7-9);

-Копію рішення № 1 про створення фермерського господарства від 05.12.2014 року (т. 2 а. с. 10);

-Копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 а. с. 11-12).

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до частини 2 статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

В справі що розглядається апеляційний суд приходить до висновку, що справа розглянута судом першої інстанції з порушенням правил юрисдикції загальних судів, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження по справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частинами другою, третьою статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Як убачається з позовної заяви, Іванівська сілська рада Калинівського району Вінницької області звернулася до суду з позовом до органу ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, наданої для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV; у редакції, чинній на час надання відповідачеві земельних ділянок, укладення оспорюваних договорів та реєстрації фермерського господарства) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

У статті 2 Закону № 973-IV закріплено, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах є Закон № 973-IV.

За частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 973-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 973-IV).

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 Закону № 973-IV вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство мало бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набути статусу юридичної особи. З цього часу землекористувачем земельної ділянки є фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 388/1103/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 691/1148/17 та від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 02 жовтня 2019 року №922/538/19, від 22 жовтня 2020 року №922/1974/19.

Оскільки фермерське господарство є юридичною особою, спори, пов`язані із використанням земельної ділянки, наданої для ведення фермерського господарства, розглядаються господарськими судами.

Як вказував позивач, 21 жовтня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області, як Орендодавцем, та ОСОБА_1 , як Орендарем, укладено Договір оренди землі № 796, за умовами якого Орендодавець, відповідно до наказу Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 21 жовтня 2014 року № 2-3369/15-14-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» надало, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель запасу Іванівської сільської ради (за межами населеного пункту), Калинівського району Вінницької області, для ведення фермерського господарства, на 21 рік з моменту укладання. Дата закінчення терміну договору 20 жовтня 2035 року (а.с. 11-16).

05.12.2014 року ОСОБА_1 прийняв рішення № 1 про створення фермерського господарства від (т. 2 а. с. 10) та в це й же день ним було затверджено Статут ФГ «Воєвода Юрій Петрович» (т. 2 а. с.2-6). Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фермерське господарство було зареєстровано 30.07.2015 року, номер запису 0001051 (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result).

Тобто у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря і обов`язки землекористувача перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, а тому сторонами у спірних правовідносинах є юридичні особи.

Отже заявник звертаючись до суду загальної юрисдикції помилково визначив належність спору до загальної юрисдикції відповідно до змісту правовідносин та суб`єктного складу сторін спору як таких, що виникли на підставі Закону України «Про фермерське господарство.

Суд першої інстанції зазначені обставини не з`ясував та помилково відкрив провадження у справі та розглянув спір з порушенням правил цивільної юрисдикції.

Тому виходячи з вище зазначеного апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області: рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 травня 2021 року підлягає скасуванню, провадження у справі слід закрити, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно слід роз`яснити Іванівській сільській раді Калинівського району Вінницької області в порядку пункту 1 частини 1 статті 255, статті 256, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови позивач вправі звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 255, 256, 367, 374, 377, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, подану її представником адвокатом Кудельським Андрієм Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 травня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та Приватне акціонерне товариство «Зернопродукт МХП» про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, - закрити: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити Іванівській сільській раді Калинівського району Вінницької області, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови позивач вправі звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

М. М. Якименко

Повне судове рішення складено 27 вересня 2021 року.