Справа № 513/223/21
Провадження № 2/513/224/21
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Рязанової К.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Коржан О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Манової І.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ушакова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Сарата цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ГУВЕР», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АКМ1», ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі - продажу та здійснити поділ спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:

В провадженні Саратського районного суду Одеської області перебуває вказана справа, ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 12 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду.

Після закриття підготовчого провадження, суддею 02 серпня 2021 року отримано клопотання представника третьої особи ОСОБА_4 - адвоката Матвійчука В.В. про відкладення розгляду справи та закриття провадження у справі. Клопотання про закриття провадження обґрунтовано тим, що відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №910/2388/20 від 01 червня 2021 року спір про визнання недійсним укладеного одним із подружжя без згоди іншого з подружжя договору щодо розпорядження часткою в статутному капіталі юридичної особи має розглядатися господарським судом. Крім того, представник зазначив, оскільки спірним договором не регулюються сімейні права та обов`язки між подружжям, батьками та дітьми, а тому цей правочин не є правочином у сімейних правовідносинах, у зв`язку з чим просив провадження у справі закрити.

У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Манова І.М. заперечувала проти задоволення клопотання, та зазначила, що даний спір виник із сімейних правовідносин, частку у статутному капіталі було придбано за спільні кошти подружжя, і своєї згоди на відчуження зазначеного майна позивачка не надавала, тобто при укладенні угоди не були дотриманні загальні засади цивільного судочинства.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ушаков О.О. зазначив, що заперечує проти закриття провадження у справі, оскільки даний спір є цивільним, так як майно було відчужене у період перебування відповідача у шлюбі з позивачем.

У судове засідання представник відповідача Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ГУВЕР» не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1», до суду не з`явився, належним чином сповіщався про час та місце розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник адвокат Матвійчук В.В. до суду не з`явилися, належним чином сповіщалися про час та місце розгляду справи, причину своєї неявки суду не повідомили.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до наступного висновку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та справу призначеного до судового розгляду.

Як зазначає представник третьої особи ОСОБА_4 - адвокат Матвійчук В.В. у своєму клопотанні від 02 серпня 2021 року про відкладення розгляду справи та закриття провадження у справі, 01 серпня 2021 року ним було встановлено, через єдиний реєстр судових рішень, про залучення ОСОБА_4 в якості третьої особи у справі №513/223/21, разом з тим, ні позов, ні документи по справі третьою особою не отримувались.

Як вбачається із матеріалів справи судові повістки направлялись за адресою: АДРЕСА_1 , разом з тим, повідомлення повертаються на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Приймаючи до уваги, що третя особа ОСОБА_4 ухвалу суду про відкриття провадження у справі не отримував, що підтверджується поштовим повідомленням, враховуючи, що зі змістом ухвали про залучення в якості третьої особи представник третьої особи ознайомився лише 01 серпня 2021 року, суд вважає, за доцільне розглянути зазначене клопотання. Дана процесуальна дія відбувається до початку розгляду справи по суті, метою є усунення можливих порушень щодо визнання судочинства в порядку якого належить розглядати дану справу, та з метою дотримання прав та інтересів усіх учасників, які мають відношення до даної справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, з урахуванням поданих та прийнятих судом змін, просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі №20/02/2019-1 ГУ від 20 лютого 2019 року укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ГУВЕР»; скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах Товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1» (), проведену державним реєстратором - приватним нотаріусом Ракул Оксаною Володимирівною 04.03.2019 за №2015417; застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції, шляхом повернення у власність ОСОБА_2 50% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1» () та повернення Акціонерному товариству «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ГУВЕР» 495,00 гривень, які були отримані ОСОБА_2 за договором купівлі - продажу частки (відступлення) частки у статутному капіталі №20/02/2019-1 ГУ від 20 лютого 2019 року; здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1» () у розмірі 495,00 грн. складає 50% в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1» (), в рівних частинах, визнавши за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частини в праві спільної сумісної власності, що відповідає частці в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1» () у розмірі 247,50 грн. та складає 25 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1» () та за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частини в праві спільної сумісної власності, що відповідає частці в статутному капіталі Товариства з обмеженою дальністю «АКМ1» () у розмірі 247,50 грн. та складає 25 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1» (). Стягнути з ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ГУВЕР», Товариства з обмеженою відповідальністю «АКМ1» на користь позивача судові витрати.

Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юрисдикція господарських судів визначена у ст. 20 ГПК України, згідно з пунктами 1, 3, 4 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: - справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1); - справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3); - справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (пункт 4).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові 910/2388/20 від 01 червня 2021 року відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 352/395/19 щодо підвідомчості судам цивільної юрисдикції спору у справі про визнання недійсним договору відчуження частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, зазначивши, що спір про недійсність договору виник між двома фізичними особами, не змінює його правової природи як спору з правочину щодо частки в статутному капіталі товариства, розгляд якого віднесено до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України. Для вирішення питання щодо юрисдикції таких спорів не має значення, чи набула особа, на користь якої відчужено частку, корпоративних прав в установленому законом порядку, як про це вказано в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №352/395/19. Винятком із зазначеного правила є лише спори щодо правочинів у сімейних та спадкових правовідносин, тобто спори щодо дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства (п.60 - 63 Постанови ВП ВС).

У своїй постанові від 29 червня 2021 року № 916/2813/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке.

Аналізуючи положення пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20) дійшла висновку, що справи в спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства (п.8.4 Постанови ВП ВС).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 СК України цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно із ч. 1 ст.9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 та 15 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що ознакою сімейних прав і обов`язків є їх тісний зв`язок з відповідним носієм, що зумовлює неможливість їх передання (перекладення) іншій особі. Тобто носії таких прав та/або обов`язків можуть врегулювати свої відносини, пов`язані з їх реалізацією та/або виконанням, за домовленістю, зокрема, шляхом укладення договору, про який йдеться в статті 9 СК України, однак передати та/або перекласти зазначені права та/або обов`язки на іншу особу їх носії не можуть.

Отже, зазначені норми права визначають правочин у сімейних правовідносинах як домовленість, зокрема, між подружжям, батьками та дітьми про врегулювання належних їм сімейних прав та обов`язків, які тісно пов`язані з їх особами та не можуть бути передані та/або перекладені на інших осіб.

Спірним Договором не регулюються сімейні права та обов`язки між подружжям, батьками та дітьми, а тому цей правочин не є правочином у сімейних правовідносинах.

Посилання позивача на невідповідність Договору нормам статей 60, 61, 63 СК України не свідчить про його укладення в сімейних правовідносинах. Норми зазначених статей регулюють відносини реалізації подружжям права спільної сумісної власності, яке передбачене статтями 368 - 372 ЦК України. Право власності не належить до сімейних прав, а суб`єктами права власності можуть бути фізичні особи, у тому числі ті, які не перебувають у сімейних правовідносинах, юридичні особи, держава, територіальні громади тощо.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що справа в спорі про визнання недійсним укладеного одним з подружжя без згоди іншого з подружжя договору щодо розпорядження часткою в статутному капіталі юридичної особи має розглядатися господарським судом відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України (п.8.5 - п.8.12 Постанови ВП ВС).

У цій справі позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі №20/02/2019-1ГУ від 20 лютого 2019 року укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ГУВЕР», який, на думку позивачки, не відповідає положенням статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки договір укладений за відсутності її згоди, а також скасувати записи в Реєстрі та застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції, здійснити поділ статутного капіталу.

Тобто, між сторонами оспорюваного правочину від 20 лютого 2019 року, не існувало сімейних правовідносин. Отже, як оскаржуваний договір, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ГУВЕР», так і наступний договір щодо подальшого відчуження частки в статутному капіталі ТОВ «АКМ1» на користь ОСОБА_4 , не є правочинами у сімейних правовідносинах, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі №20/02/2019-1 ГУ від 20 лютого 2019 року, а також про скасування записів в Реєстрі та застосування застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції, згідно з пунктом 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України мають розглядатися господарським судом, що узгоджується із позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 916/2813/18 (провадження №12-71гс20) (п.8.1 - п.8.12 Постанови ВП ВС).

Крім того, з огляду на підстави заявлених позовних вимог у цій справі та мотиви, покладені в їх обґрунтування, спір у цій справі виник з правовідносин щодо права власності на частки у статутному капіталі ТОВ "АКМ1", у зв`язку з чим вимога про поділ частки у статному капіталі, також підлягає розгляду господарським судом.

За змістом ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Оскільки позовні вимоги заявлені у даній справі повинні розглядатися господарським судом, а імперативними нормами ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено обов`язок суду закрити провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає, що провадження у даній справі слід закрити.

При цьому, суд роз`яснює право позивача звернутися із вищевказаним позовом в порядку ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 188, 255, 256, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ГУВЕР», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «АКМ1», ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі - продажу та здійснити поділ спільної сумісної власності - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її позовом віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К. Ю. Рязанова