ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 386/141/21

провадження № 22-ц/4809/1287/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2021 року (суддя Гарбуз О.С.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16.02.2010 у розмірі 11 580,37 грн станом на 13.01.2021, а також судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 16.02.2010 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір).

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому на ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку та в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9 600 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та відсотків, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору та вимог законодавства, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за Договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач, станом на 13.01.2021 має заборгованість в розмірі 11 580,37 грн, яка складається з:

9402,40 грн заборгованість за тілом кредиту та 2 177, 97 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими позивачем до справи Умовами та Правилами надання банківських послуг та Витягом з тарифів банку відповідач був ознайомлений і погодився на їх умови, або ж, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили вказані умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та в зазначених в документах доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Судом встановлено, що в укладеному між сторонами договорі відсутні будь-які дані про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, можливості збільшення кредитного ліміту та збільшення суми коштів, які надаються в кредит, строку повернення кредиту.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

До суду першої інстанції була надана копія заяви, в якій ОСОБА_1 особистим підписом засвідчив, що він згодний, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг і самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку.

На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт, який поступо збільшувався і склав 9 600 грн.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного Договору здійснив дії, щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи та звертався до банку з метою перевипуску картки, проте використані кредитні кошти банку не повернув.

Суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18 та, як наслідок, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, звільнивши відповідача від відповідальності з формальних міркувань.

Посилаючись на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в зазаначених справах різні обставини.

Зокрема в матеріалах справи наявні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви та копія наказу банку, яким затверджена вказана редакція, а відповідачем не спростовано факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Відтак, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Також, обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 прийняв і погодився зі зміненими умовами кредитного договору та не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення Договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

19 липня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.

Обставини встановлені судом та мотиви ухваленого рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 11 580, 37 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.02.2010 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження наведеного, позивачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Позивачем надано розрахунок, згідно якого заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13.01.2021 становить 11 580,37 грн, яка складається з: 9 402, 40 грн - заборгованості за тілом кредиту та 2 177, 97 грн - заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойкаподіляються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд першої інстанції виходив з того, що в укладеному між сторонами договорі відсутня сума кредиту, дані про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, можливість збільшення кредитного ліміту та збільшення суми коштів, які надаються в кредит, строку повернення кредиту.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1-2 статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3-4 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових та речових доказів, висновків експертів (стаття 76 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року Матеріалами справи підтверджується, що в анкеті-заяві № б/н від 16.02.2010 зазначена процентна ставка за користування кредитом 2,5 % на місяць.(а. с. 15).

Позивач, пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що саме надана позивачем редакція Умов та Правил надання банківських послуг була чинна на момент укладення кредитного договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанк, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу, що пред`являючи позов, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, надав виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 34-42), розрахунки заборгованості станом на 31.05.2015 (а. с. 5-8), 30.06.2019 (а.с. 9-11) та 13.01.2021 (а.с.12), анкету-заяву від 16 лютого 2010 року (а.с. 15), а також копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 16.02.2010 по договору ОСОБА_1 (а.с. 16).

Зокрема, надана анкета-заява від 16 лютого 2010 року, містить анкетні дані ОСОБА_1 , підписана ним та містить відмітку про отримання 16.02.2010 карти, а за змістом вказаної анкети-заяви відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту Кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом , який поступово збільшувався і склав 9 600 грн.

Надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 16.02.2010, також містить підпис відповідача, а в ній визначені умови кредитування, зокрема, базова відсоткова ставка в розмірі 2,5 % на місяць.

Заперечень від ОСОБА_1 щодо не підписання анкети-заяви від 16 лютого 2010 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не надходило.

Підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які є складовими частинами кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив умови кредитного договору, зокрема, щодо сплати відсотків, та взяв на себе відповідні зобов`язання.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, не дослідив зміст наданих позивачем доказів, зокрема довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Враховуючи те, що згідно довідки від 16 лютого 2010 року, яка підписана ОСОБА_1 , сторонами погоджено розмір процентів базової процентної ставки (2,5 % на місяць), то вони підлягають стягненню із відповідача на користь банку.

Відповідач рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловив однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної ним анкети-заяви від 16.02.2010.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку, яка завірена працівником банку юрисконсультом Кіріченком В.М., відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

З наданої банком виписки по рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та він неодноразово користувався кредитними коштами, здійснюючи часткове погашення заборгованості.

З урахуванням викладеного та аналізуючи надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що наданими позивачем анкетою-заявою від 16.02.2010, довідкою про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки, довідкою проумови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів льотного періоду оформленої на ОСОБА_1 в сукупності з випискою по рахунку за договором на ім`я ОСОБА_1 підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів, здійснення ним витратних операцій за рахунок коштів банку, а також часткову сплату заборгованості.

Та обставина, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та користувався ними, останнім не спростовано та не надано суду належних та допустимих доказів, що він повністю повернув кредитні кошти позивачу.

Крім того, той факт, що позивач не надав достовірних та достатніх доказів погодження відповідачем запропонованих йому банком Тарифів банку на обслуговування карток типу «Універсальна» й Умов та Правил надання банківських послуг не дає достатньою підставою для висновку про повну безпідставність пред`явленого позову.

Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт отримання кредиту відповідачем, у тому числі - на умовах зазначених позивачем в позовній заяві.

Зазвичай під боргом розуміють зобов`язання, за яким одна сторона (боржник) повинна виконати на користь іншої сторони (кредитора) або третьої особи (вигодонабувача). Це може бути передача певного товару, переказ певної суми грошових коштів тощо.

Зміст зобов`язання позичальника за договором позики або кредиту є повернення отриманих від позикодавця або кредитодавця грошових коштів та в сплаті процентів, якщо такий обов`язок передбачених умовами договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то зобов`язання, яка не виконане у встановлений строк, вважається простроченим (прострочена заборгованість). В інакшому випадку це поточна (строкова) заборгованість.

Отже, прострочений кредит («прострочене «тіло» кредиту термін, який використовує позивач) це заборгованість, яка не погашена в термін (строк), встановлений кредитним договором

Суд першої інстанції у своєму рішенні не навів достатніх аргументів відхилення доказів, які надав позивач і які підтверджують надання банком коштів відповідачу та їх використання останнім.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 9 402,40 грн підлягають задоволенню.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, для розрахунку розміру процентів, що підлягали сплаті у вказаному періоді АТ КБ «ПриватБанк» використовувало процентні ставки в розмірах: 30 % на рік (2,5 % на місяць) з 16.02.2010 по 29.08.2014; 34,8 % на рік (2,9 % на місяць) з 01.09.2014 по 31.03.2015; 43,2 % на рік (3,6 % на місяць) з 01.04.2015 по 31.05.2015; 30 % на рік (2,5 % на місяць) з 01.06.2015 по 23.04.2016, 34,8 % на рік (2,9 % на місяць) з 24.04.2016 по 22.11.2016, 43,2 % на рік (3,6 % на місяць) з 23.11.2016 по 31.07.2020, 42 % на рік (3,5 % на місяць) з 01.08.2020 по 13.01.2021 (а.с. 5-12).

З аналізу розрахунків вбачається, що в період з 16.02.2010 по 29.08.2014 банк нараховував відсотки в розмірі 2,5 % на місяць (30 % на рік), що відповідає умовам укладеного між сторонами договору, зокрема базовій процентній ставці зазначеній в підписаній ОСОБА_1 довідці, а станом на 16.02.2010 заборгованість за відсотками, з урахування сплачених відсотків, становить 257,53 грн.

Проте, в період з 01.09.2014 по 13.01.2021 при нарахуванні заборгованості за відсотками, банк використував відсоткову ставку, яка суперечить умовам укладеного між сторонами договору, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення відсоткової ставки.

При цьому, посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру відсоткової ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що останні не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, розмір грошових коштів, зарахованих АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості по відсотках в період з 01.09.2014 по 13.01.2021 становить переплату 2 299,95 грн, з розрахунку 9 402,40 грн * 2,5 % / 30 днів * 2 326 днів 13131,66 грн +257,53 грн, де 9402,40 грн - заборгованість ОСОБА_1 по кредиту, в періоді за користування яким піддягають стягненню проценти; 2,5 % на місяць - базова відсоткова ставка за кредитом; 2326 днів - кількість днів у періоді із 01.09.2014 по 13.01.2021; 13131,66 грн - розмір грошових коштів, зарахованих АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості по процентам в період з 01.09.2014 по 13.01.2021, 257,53 грн заборгованість за відсотками, з урахування сплачених відсотків.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» неправомірно зараховано в рахунок погашення заборгованості по відсотках в період з 01.09.2014 по 13.01.2021 у сумі 2 299,95 грн, то загальний розмір заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 16 лютого 2010 року становить 7 103,15 грн (із розрахунку 9 402,40 - 2 299,25 грн).

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та стягнення відсотків, підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 103,15 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 103,15 грн - що становить 61,3% від суми позову, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» документально підтверджені судові витрати сплачені банком при поданні позову та апеляційної скарги (2270 грн + 3405 грн Х 61.3 : 100), у розмірі задоволених вимог, що становить 3 478,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ) заборгованість сумі 7 103, 15 грн заборгованості за тілом кредиту.

В частині розподілу судових витрат рішення скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 3 478, 80 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний