27.12.2021
Справа № 720/2495/21
Провадження № 2-з/720/28/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

за участю секретаря Скриндіца С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новоселиця заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до Новоселицького районного суду із заявою про забезпечення позову у виді зупинення продажу арештованого майна, оскільки на даний час готується позовна заява про визнання права власності.

У поданій заяві про забезпечення позову заявники послалися на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, вивчивши подану заяву, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

З постанови державного виконавця Ворнік М.М. Новоселицького ВДВС у Чернівецькій області вбачається, що на підставі виконавчого напису № 2273 від 20 грудня 2018 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 66913333 було звернуто стягнення на нерухоме майно, у виді житлового будинку, який розташовано по АДРЕСА_1 стосовно права власності якого наявний спір між заявниками та його теперішнім власником ОСОБА_4 ..

04 жовтня 2021 року постановою державного виконавця на вказане майно було накладено арешт.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оспорють право власності ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно, яке розташовано по АДРЕСА_1 , у зв`язку зі чим мають намір звернутися до суду із відповідним позовом.

Згідно змісту ст. 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 150 ЦПК України одними з видів забезпечення позову є зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс 16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 у справі № 922/4587/13.

Із заяви про забезпечення позову слідує, що предметом майбутнього позову є оспорювання права власності на арештоване державним виконавцем нерухоме майно, у виді житлового будинку, який розташовано по АДРЕСА_1 стосовно якого було вчинено виконавчий напис від 20 грудня 2018 року № 2273 про стягнення на вказане нерухоме майно шляхом його примусової реалізації.

Виходячи з специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є зупинення продажу арештованого майна.

Законодавець визначив, що сама по собі наявність спору свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню, у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Вирішуючи подану заяву, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з можливих висунутих у цій справі в майбутньому позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки, у даному випадку заявники звернулися до суду з позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони планують звернутися до суду.

При цьому в таких спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивачі не зможуть їх захистити в межах одного цього судового провадження за їх позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивачів (у разі задоволення позову), за захистом яких вони звернулися до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи виконавчою службою буде примусово звернено стягнення, то позивачі не зможуть захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за їх позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів. Тому в даному випадку суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги предмет спору і зміст можливих заявлених позовних вимог, в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити та в порядку забезпечення позову зупинити продаж арештованого майна.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності, зупинити стягнення за виконавчим написом № 2273 від 20 грудня 2018 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною (виконавче провадження № 66913333) про звернення стягнення на арештоване нерухоме майно, у виді житлового будинку, який розташовано по АДРЕСА_1 .

Ухвалу направити для виконання Новоселицькому відділу ДВС у Чернівецькій області Піденно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), який розташовано по вул. 28 Червня, 7 в м. Новоселиця Чернівецької області.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані або замінені в порядку ст.ст. 156, 158 ЦПК України.

У разі подання зави про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ляху Г.О.