Справа № 263/592/18 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/811/1152/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянув у порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу № 263/592/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

18.01.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н в розмірі 111 541,41 грн. станом на 31.12.2017 року, а саме: 2 497,07 грн.-заборгованість за кредитом; 98 172,85 грн.-заборгованість за процентами за користування кредитом; 5 321,90 грн.-заборгованість за пенею та комісією; 250 грн.-штраф (фіксована частина) та 5 299,59 грн.- штраф (процентна складова).

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено з підстав спливу строку позовної давності.

Рішення суду оскаржив відповідач АТ КБ «Приватбанк» в особі представника О.Л.Крилової.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає, що таке прийняте без з`ясування всіх обставин справи, без належної оцінки доказів. Посилається на те, що за змістом укладеного між сторонами договору від 19.05.2008 року, умови якого зафіксовані у заяві-анкеті та Довідці про умови кредитування та підписані відповідачем, не визначений строк повернення кредиту. Початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України . Останній платіж відповідачем здійснено 12.06.2014 року про що відповідач визнає, однак строк дії кредитної картки закінчився 31.03.2016 року. Вважає, що відповідач визнає борг, однак просив застосувати строк позовної давності. Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відповідачем надано Відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідач ОСОБА_1 зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За ч.3 ст.3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 19.05.2008 року укладено кредитний договір б/н між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% в рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні договору, сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України.

Позивач умови договору виконав, відповідач ОСОБА_1 допустив заборгованість, яка станом на 31.12.2017 року складає 111 541,41 грн., а саме: 2 497,07-заборгованість за кредитом; 98 172,85грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5321,90 грн.-заборгованість за пенею та комісією; 250 грн.- штраф (фіксована частина) та 5 299,59 грн.- штраф (процентна складова) за порушення строків погашення кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, пені, штрафу, комісії, суд першої інстанції прописав, що умови договору не були узгоджені з відповідачем. Щодо стягнення заборгованості за кредитом в частині платежу, то останній платіж відповідачем погашений 12.06.2014 року. З того часу відповідач не користувався кредитною карткою, а тому, пред`являючи позов 18.01.2018 року, АТ КБ «Приватбанк» пропустило строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав та при цьому відсутні докази щодо користування кредитними коштами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1,2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до норм цивільного законодавства.

Стаття 638 ЦК визначає істотні умови договору.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх оплати за договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Із матеріалів справи встановлено та судом першої інстанції правильно зазначено, що у заяві позичальника процентна ставка не визначена.

Крім цього, у заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру на що суд першої інстанції належно звернув увагу та відмовив у цій частині позовних вимог.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту ( сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.05.2008 року, посилався на Тарифи банку, які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджуться п.5.5 Правил користування платіжною карткою.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Тарифів надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки ( пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах та порядках нарахування.

Відтак, висновки суду про те, що до вказаних правовідносин на підставі наданих банком доказів, не можна застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК відповідає встановленим матеріалам справи та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК чинної на момент виникнення спірних правовідносин, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи встановлено, що останній платіж відповідач провів 12.06.2014 року, погасивши складову заборгованості за наданим кредитом, що вбачається із розрахунку наданого позивачем та визнається відповідачем. З того часу відповідач кредитними коштами не користувався, що визнає позивач.

Із позовом до суду позивач звернувся 18.01.2018 року, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК. Доказів на збільшення строку позовної давності матеріали справи не містять.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обраховуватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 року у справі № 752/1068/16ц.

Відповідачем ОСОБА_1 надано суду заяву про застосування строку позовної давності, яку суд підставно взяв до уваги, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Застосування строку позовної давності щодо відсотків, неустойки виключає таку необхідність через недоведеність позивачем зазначених вимог.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. ( ч.5 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк