Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24листопада 2021 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

- головуючого судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Скала В.І.

за участю:

представника відповідача Денисюк Н.І.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про стягнення суми щомісячних відрахувань аліментів із грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Служби безпеки України у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про стягнення з відповідача на її користь суми щомісячних відрахувань аліментів на утримання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_4 за період з травня 2020 року по травень 2021 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.11.2019 року. Від даного шлюбу у них народилися діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . Судом наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2020 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 06 травня 2020 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відрахування аліментів на виконання рішення суду проводить Управління СБУ в Тернопільській області. 21 травня 2021 року вона звернулась до відповідача із заявою та просила надати інформацію про суму нарахованої щомісячної заробітної плати ОСОБА_4 із усіма надбавками та преміями, суму щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суму щомісячних відрахувань аліментів. Однак відповіді не отримала. Відділ ДВС повідомив її, що відповідачем не утримуються аліментів з суми грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_4 . Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки щомісячно відповідачу виплачується грошова компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується із грошового забезпечення військовослужбовців. Виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування витрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку із виконанням обов`язків під час проходження служби.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справи та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що даний позов є безпідставним та необґрунтованим. ОСОБА_4 проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України. На виконання судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2020 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 06.05.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, відповідачем утримуються аліменти з усіх передбачених законодавством видів грошового забезпечення військовослужбовців та перераховуються на користь позивача. Нарахування грошового забезпечення, утримання податків, визначення сум аліментів провадиться в автоматизованій системі обліку та управління. Розробка та налаштування програмного забезпечення проводиться фінансово економічним Управління СБУ. Аліменти на користь позивача нараховуються та перераховуються за єдиними стандартами, встановленими СБУ на підставі вимог чинного законодавства. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємства, в установі, організації, фізичної особи-підприємця, відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. До складу грошового забезпечення боржника входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення. Щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород, одержаних військовослужбовцями, виплачується згідно п. 168.5 Податкового кодексу України та у порядку затвердженому постановою КМУ від 15 січня 2004 року за № 44 та не входить до складу грошового забезпечення. Відтак, стягнення з неї аліментів є недопустимим. Аналогічна позиція викладена у листі фінансового-економічного управління СБУ за № 21/3/1-2691 від 14.08.2013 року щодо утримання аліментів із грошового забезпечення військовослужбовців.

Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подала відповідь на відзив. Вказала, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб має постійний характер, а тому вона належить до доході, з яких утримуються аліменти. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

У судове засідання позивачка не з`явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. Попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просили задовольнити.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві.

Представник ДВС в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.11.2019 року.

Від даного шлюбу у них народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконанні у відділі ДВС м.Тернополя Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції перебуває виконавче провадження з виконання судового наказу № 607/7351/20 від 02 червня 2020 року виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 травня 2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як вбачається із листа Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегінального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за № 82018 від 15.1110.2020 року адресованого головному бухгалтеру Управління СБУ в Тернопільській області, державний виконавець зазначає, що згідно наданих звітів про здійснення відрахування та виплати із доходу ОСОБА_4 встановлено, що аліменти з сум податку з доходів фізичних осіб, які щомісячно компенсуються не стягувались. Згідно з Податковим кодексом грошове забезпечення підлягає обкладенню податком на доходи з фізичних осіб (далі ПДФО) на загальних підстав, отже база для утримання аліментів у вигляді грошового забезпечення зменшується на величину ПДФО. Водночас, згідно п. 168.5 Податкового кодексу, утримання компенсується військовослужбовцеві в повному обсязі утриманої суми. Компенсація виплачується щомісячно, а тому вона підпадає під категорію постійних виплат та входить до склад доходів військовослужбовця для утримання аліментів. Посилаючись на наведене, державний виконавець просив достягнути з ОСОБА_4 аліменти з щомісячної компенсації ПДФО, за період з травня по вересень 2020 року та у подальшому стягувати аліменти із всіх видів доходів військовослужбовця, включаючи компенсацію ПДФО.

Листом Управління СБУ в Тернопільській області від 12 листопада 2020 року за №69/21-11565 відмовило у здійсненні перерахунку аліментів, посилаючись на лист фінансового-економічного управління СБУ за № 21/3/1-2691 від 14.08.2013 року. Вказало, що суми грошової компенсації втрат доходів військовослужбовців, пов`язаних оподаткуванням грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями у зв`язку з виконанням обов`язків, не входять до складу грошового забезпечення вказаних осіб.

Згідно листа фінансового-економічного управління СБУ за № 21/3/1-2691 від 14.08.2013 року вбачається, що суми грошової компенсації втрат доходів військовослужбовців, пов`язаних з оподаткуванням грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, не входять до складу грошового забезпечення вказаних осіб. Згідно вимог п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення спрямовуються включно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Відтак, вважають, що утримання аліментів необхідно проводити лише з суми грошового забезпечення, що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього грошового забезпечення податків.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з вимогами частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 червня 2021 року у справі № 755/18296/17 (провадження № 61-18669св19).

Згідно з вимогами статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог частин першої, третьої, четвертої, шостої статті 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому сімейним законодавством. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у випадках встановлених Законом.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Згідно з вимогами ч.ч. 1,3 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Встановлено, що судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/7351/20 від 02 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 травня 2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ звернуто до примусового виконання.

ОСОБА_4 працює в УСБ в Тернопільській області, яке і здійснює відрахування аліментів із його доходів.

Згідно наданих УСБ в Тернопільській області звітів про здійснення відрахування та виплати із доходу ОСОБА_4 , державним виконавцем встановлено, що аліменти з сум податку з доходів фізичних осіб, які щомісячно компенсуються боржнику не стягувались.

У зв`язку з чим, державний виконавець звернувся до УСБ в Тернопільській області із листом та просив достягнути з ОСОБА_4 аліменти з щомісячної компенсації ПДФО, за період з травня по вересень 2020 року та у подальшому стягувати аліменти із всіх видів доходів військовослужбовця, включаючи компенсацію ПДФО.

Судом не встановлено та позивачем не доведено, що державним виконавцем здійснювались будь-які щодо визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), у порядку, встановленому сімейним законодавством.

З матеріалів справи не вбачається, що на даний час між сторонами виконавчого провадження є спір щодо розміру заборгованості.

Судом не встановлено, що державним виконавцем визначено суму заборгованості по аліментах та вчинено будь-які дії щодо подальшого стягнення вказаної заборгованості.

У той час, як згідно вимог статті 71 Закону «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Саме на державного виконавця покладено обов`язок здійснювати дії щодо стягнення з боржника аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом. У разі не вчинення вказаний дій, позивач, як стягувач, сторона виконавчого провадження, вправі звернутись до суду із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про стягнення суми щомісячних відрахувань аліментів із грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом даної справи.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позові ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про стягнення суми щомісячних відрахувань аліментів із грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління Служби безпеки України у Тернопільській області, просп. Ст. Бандери, 21 м.Тернопіль, .

Третя особа: відділ Державної виконавчої служби м.Тернопіль Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), вул. Кн. Острозького, 14 м.Тернопіль, .

Повне судове рішення складено 02 грудня 2021 року.

Головуючий