Постанова

Іменем України

27 вересня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11498/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Войтенко Ю.В.

від 07 червня 2017 року

у цивільній справі №759/14630/20 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес"

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що рішенням господарського суду від 24.02.2020, яке набрало законної сили 10.07.2020, стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Багратіон-М" (далі - ТОВ "Багратіон-М") з ПНВК "Інтербізнес" заборгованість у розмірі 95 424,00 грн. Дану заборгованість стягнуто судом з ПНВК "Інтербізнес" у зв`язку з невиконанням останнім умов договору про надання охоронних послуг від 02.01.2019. Розмір стягнутої судом заборгованості обраховано станом на 05.12.2019.

Зазначив, що 17 серпня 2020 року між ним та ТОВ "Багратіон-М" укладено Договір про відступлення права вимоги до ПНВК "Інтербізнес" за Договором про надання охоронних послуг, укладеного 02.01.2019 між ТОВ "Багратіон-М" та ПНВК "Інтербізнес", в частині права стягнення 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України, збитків від інфляції та неустойки (пені) згідно п. 5.9 договору на користь ОСОБА_1 .

Позивач, посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, визначеного судовим рішенням, а він як новий кредитор має прав на стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 06.12.2019 по 27.08.2020, згідно ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 2 078,00 грн та інфляційні втрати в сумі 1 920,23 грн, а також 13 068,00 грн пені, нарахованої за умовами договору

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав до суду апеляційну скаргу, посилався на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази невиконання боржником рішення суду про стягнення заборгованості.

Суд безпідставно з власної ініціативи взяв до уваги відомості з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП), згідно яких завершено виконавче провадження відносно боржника ПНВК "Інтербізнес". Вважав, що суд посилаючись на відомості з АСВП не врахував того, що погашення заборгованості ПНВК "Інтербізнес" відбулося лише 13.10.2020, тобто після подання позовної заяви і в період, який не охоплений предметом позову (з 06.12.2019 по 27.08.2020).

Суд не врахував, що в договорі про відсутплення права вимоги від 17.08.2020 первісний кредитор підтвердив наявність заборгованості, визначеної рішенням суду, та вказав точну суму такої заборгованості. Додав, що у відзиві на позовну заяву відповідач не спростовував наявність своєї заборгованості, зокрема не надав жодного платіжного документу про перерахування коштів на дату подання даного позову.

Зазначив, що у разі прострочення виконання боржником рішення суду, згідно діючого законодавства та судової практики, він має право на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, та продовжувати нараховувати пеню за умовами договору, за період з дня винесення рішення і до моменту його повного виконання.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2021 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази не виконання боржником рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2019 року між ТОВ "Багратіон-М" (охоронне агенство) та ПНВК "Інтербізнес" (замовник) укладено Договорі №М-020119, за умовами якого охоронне агенство зобов`язалося забезпечити недоторканність об`єкту охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об`єкту під охорону, а замовник зобов`язався щомісячно сплачувати охоронному агенству встановлену цим Договором плату.

Пунктом 10.1. вказаного Договору визначено, що цей договір набирає чинності з 01.01.2019 і діє до 31.12.2019.

У зв'язку з неналежним виконанням ПНВК "Інтербізнес" умов Договору від 02.01.2019 ТОВ "Багратіон-М" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 липня 2020 року, у справі №910/17419/19 задоволено позов ТОВ "Багратіон-М" та стягнуто з ПНВК "Інтербізнес" заборгованість у розмірі 95 424,00 грн, 3% річних у розмірі 300,53 грн, інфляційні втрати у розмірі 667,96 грн та пеню у розмірі 3136,85 грн.

Зі змісту судового рішення вбачається, що господарський суд стягнув заборгованість, обраховану у позовній заяві станом на 05.12.2019.

15 липня 2020 року ТОВ "Багратіон-М" звернулося до ПНВК "Інтербізнес" з претензією про погашення наявної заборгованості. Претензія отримана відповідачем, однак залишена без реагування.

17 серпня 2020 року між ТОВ "Багратіон-М" та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги до ПНВК "Інтербізнес" за Договором про надання охоронних послуг від 02.01.2019 в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат, згідно ст. 625 ЦК України, збитків від інфляції та неустойки (пені) згідно п. 5.9. Договору про надання охоронних послуг на користь ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач не виконав рішення суду від 24.02.2020. У зв`язку із простроченням відповідачем виконання рішення суду він і звернувся до суду з даним позовом про стягнення збитків, зокрема 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Дійсно, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання відповідачем рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2020, яке набрало законної сили 10.07.2020, а ні первісному кредитору, а ні новому кредитору. Доказами належного виконання рішення суду та сплату заборгованості може бути, зокрема платіжний документ (квитанція, платіжне доручення тощо).

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у своєму відзиві не зазначив обставин виконання рішення суду від 24.02.2020 про стягнення з нього заборгованості в сумі 95 424,00 грн, відповідно і не надав доказів на підтвердження таких обставин.

Крім того, згідно відкритих даних АСВП, на які також посилається суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, рішення Господарського суду м. Києва від 24.02.2020, яке набрало законної сили 10.07.2020, звернуто до примусового виконання. 08 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження №63253815, яке 13.10.2020 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Як вже вказувалося вище, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 28 серпня 2020 року. Тобто рішення господарського суду від 24.02.2020 виконано відповідачем після звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Наведені фактичні обставини вказують на те, що на час звернення ОСОБА_1 з даною позовною заявою (28.08.2020) були відсутні обставини виконання ПНВК "Інтербізнес" рішення суду від 24.02.2020, за прострочення виконання якого позивачем і нараховано 3% річних, інфляцію та пеню. При цьому, факт не виконання рішення на час звернення позивача з позовом до суду відповідач підтверджує у своєму відзиві на позовну заяву.

Ураховуючи викладене, що позивачем доведено належними доказами факт невиконання відповідачем рішення суду та як наслідок за прострочення виконання якого він, як новий кредитор, має право нараховувати неустойку.

Разом з тим, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, допустився порушення норм процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах справи доказів не виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п.1, п. 4 ч. 2 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Як вже зазначалось вище, 17 серпня 2020 року між ТОВ "Багратіон-М" та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами п. 1.1. якого кредитор передає, а новий кредитор одержує право вимоги до ПНВК "Інтербізнес" заборгованості за Договором про надання охоронних послуг від 02.01.2019 в частині стягнення 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України, збитків від інфляції та неустойки (пені/штрафу) згідно п. 5.9. договору, обрахованих на суму заборгованості 95 424,00 грн, починаючи з 06.12.2019.

В пункті 1.1. Договору про відступлення права вимоги також визначено, що на момент укладання даного договору 12.08.2020 сума заборгованості боржника за вказаними платежами за період з 06.12.2019 по 17.08.2020 становить: 2000,00 грн - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України; 1 920,23 грн - збитки від інфляції згідно ст. 625 ЦК України; 12 758,07 грн - пеня.

Пунктом 1.2. Договору про відступлення права вимоги встановлено, що основна сума заборгованості (95 424,00 грн) підтверджена рішенням Господарського суду м. Києва від 24.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2020 у справі №910/17419/19.

В пункті 1.3. Договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що кредитор відступає право вимоги до боржника не остаточно визначеної суми станом на 17.08.2020, а право в подальшому нараховувати та стягувати 3% річних та індекс інфляції, як то визначено ст. 625 ЦК України, та неустойку (пеню/штраф) як вказано в п. 5.9. договору про надання охоронних послуг №М-020119 від 02.01.2019.

Аналіз наведених обставин свідчить, що позивач є кредитором грошового зобов'язання, що виникло на підставі рішення Господарського районного суду м. Києва від 24.02.2020.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що заборгованість у розмірі 95 424,00 грн, яка стягнута рішенням суду від 24.02.2020, обрахована станом на 05.12.2019, а отже з 06.12.2019 і по день подання позовної заяви (28.08.2020) він, як новий кредитор, у зв`язку із простроченням виконання рішення суду має право нараховувати 3% річних, інфляційні збитки, згідно ст. 625 ЦК України, та пеню за умовами договору про надання охоронних послуг.

Згідно розрахунку позивача, загальна сума вимог за період з 06.12.2029 по 27.08.2020, яка нарахована на суму 95 424,00 грн, становить: 2078,00 грн - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України; 1 920,23 грн - збитки від інфляції згідно ст. 625 ЦК України; 13 068,90 грн - пеня, нарахована вдіповідно до п. 5.9. Договору про надання охоронних послуг.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16 наведено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже вказувалося вище, 02.01.2019 між ТОВ "Багратіон-М" та ПНВК "Інтербізнес" було укладено Договір №М-020119 про надання охоронних послуг.

Згідно пункту 5.9. Договору про надання охоронних послуг, у випадку несвоєчасно сплати замовником вартості послуг останній зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення.

Пунктом 10.1. вказаного Договору визначено, що цей договір набирає чинності з 01.01.2019 і діє до 31.12.2019.

Отже, строк дії Договору про надання охоронних послуг від 02.01.2019 закінчився 31.12.2019, тому договірні відносини не підлягають застосуванню.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені, нарахованої позивачем за умовами договору, а також інші вимоги за умовами договору, строк дії якого закінчився, не підлягають задоволенню.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 13 068,90 грн слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ці положення застосовуються у випадку невиконання грошових зобов`язань та містяться в гл. 51 ЦК, яка має назву «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання». У свою чергу, ця глава міститься в розд.І «Загальні положення про зобов`язання» кн. 5 ЦК. Отже, норма стосується як договірних, так і недоговірних зобов`язань, тобто порушення грошового зобов`язання, незалежно від визначених у ст.11 ЦК підстав їх виникнення.

У ч. 5 ст. 11 ЦК передбачено, що у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з актів цивільного законодавства та рішення суду. Отже, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, визначених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать.

Водночас для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК підстава виникнення зобов`язання не важлива, значення має своєчасність його виконання та факт передання/сплати грошей.

Як вже неодноразово вказувалося вище, у ОСОБА_1 у разі прострочення ПНВК "Інтербізнес" виконання рішення суду від 24.02.2020, яким стягнуто 95 424,00 грн, виникло право нарахування на цю суму 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України. При цьому, нарахування таких сум можливе лише з дня набрання рішенням законної сили, оскільки до цього дня зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду, не вважалося простроченим.

Оскільки рішення суду на підставі якого у ПНВК "Інтербізнес" виникло зобов`язаня зі сплати боргу в сумі 95 424,00 грн набрало законної сили 10.07.2020, а з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 28.08.2020, то нарахування 3% річних та інфляційних втрат необхідно здійснювати за період з 10.07.2020 по день виконання рішення суду.

Однак, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив стягнути кошти по 27.08.2020. А за приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог.

Отже, основна сума боргу становить 95 424,00 грн. Кількість днів прострочення за період з 10.07.2020 по 27.08.2020 становить 49 днів.

Таким чином, 3% річних становить 384,31 грн (95424х3%х49:365).

Розрахунок інфряційних втрат здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Індекс інфляції за липень 2020 року становив 99,4, за серпень - 99,8: (99,4:100) х (99,8:100) = 0,992012 (сукупний індекс інфляції).

Інфляційне збільшення: - 762,24 грн = 95424,00х0,992012:100%-95424,00.

З наведеного слідує, що у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання в сумі 95 424,00 грн у період з 10.07.2020 по 27.08.2020 інфляційних втрат не відбулося. Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення 3% річних в сумі 384,31 грн.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову, то й апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 6 ст. 141 ЦПКУ країни, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень Закону України "Про судовий збір" при зверненні ОСОБА_1 у 2020 до суду з даним позовом підлягав сплаті судовий збір в сумі 840,80 грн.

На підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, з ПНВК "Інтербізнес" в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 18 грн 92 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (місцезнаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 121-В; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) 3% річних в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 31 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 18 (вісімнадцять) грн 92 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець