САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1778/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.09.2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитних договорів частково недійсними,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2021 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до АТ «Ідея Банк» про визнання кредитних договорів частково недійсними. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018 та Кредитний договір №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, за аналогічними умовами яких банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 49999,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості). Розділом 6 Договорів передбачено Графіки щомісячних платежів за Кредитним договором, з яких вбачається, що погашення кредиту буде здійснюватися шляхом рівних щомісячних платежів у розмірі 2865,68 грн. за договором 1 та 2864,93 грн. за договором 2, однак за строк кредитування позивач має повернути, як отриману суму кредиту у розмірі 49999,00 грн. та відсотки за користування ним, так і сплатити несправедливо велику плату за додаткові та супутні послуги, а саме за обслуговування цього кредиту у розмірів 83476,00 грн. за договором 1 і в такому ж самому розмірі за договором 2, що майже в два рази перевищує отримані від банку кошти на споживчі потреби. Позивач вважає, що умови спірних договорів, якими передбачено її обов`язок платити на користь відповідача за обслуговування кредиту є незаконними, не відповідають вимогам справедливості та суперечать вимогам законодавства у сфері захисту прав споживачів. Оскільки надання інших послуг за вказану щомісячну плату умовами договорів не передбачено, пунктом 1.11 Договорів позивачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредитів, безоплатність якої прямо встановлена ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування». Позивач вважає, що оскільки їй було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватись безоплатно, вказані вище положення кредитного договору є несправедливими та порушують вимоги ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування». Дії відповідача при укладанні спірних договорів суперечили вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування». Просить суд визнати недійсними пункт 1.11 та розділ 6 Кредитного договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, загальний розмір якої за весь період користування дорівнює 83476,32 грн. Зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по Кредитному договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018, укладеному між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Кредитному договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018. Визнати недійсними пункт 1.11 та розділ 6 Кредитного договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, загальний розмір якої становить за весь період кредитування дорівнює 83476,32 грн. Зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по Кредитному договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, укладеному між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Кредитному договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018.

12 травня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження.

10 червня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представника позивача надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти заочного рішення.

Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Приймаючи до уваги позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 01 червня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z06.00403.003991008.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитного заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.1.2 Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника, вказаний в п.1.14 Договору (а.с.10, 11).

07 листопада 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z06.00403.004511281.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49999,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитного заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.1.2 Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника, вказаний в п.1.14 Договору (а.с.29, 30).

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Статтею 20 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено вичерпний перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), за які Банк має право отримувати (стягувати) комісію що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Цією ж статтею передбачено, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Отже, згідно Загальних умов кредитування, обслуговування кредиту це фактично нагадування (інформування) про дату сплати чергових платежів та про стан заборгованості Позичальника по Кредиту.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 1.11. Кредитного договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018 та пунктом 1.11. Кредитного договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника із використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника, опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, зазначеній в пункті 6.1. Кредитного договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018 та Кредитного договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, загальна сума плати за обслуговування становить 83476,32 грн. по кожному договору.

Таким чином, пунктом 1.11. Кредитного договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018 та пунктом 1.11. Кредитного договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Надання інших послуг за вказану плату, умовами спірних договорів не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься також у графіках щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки позичальнику ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, пункти 1.11. Кредитного договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018 та Кредитного договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, є несправедливими та таким, що порушують вимоги ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319.

Крім цього, у постанові від 16 листопада 2016 року, викладеній Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі №234/169/15-ц, суд звернув увагу на те, що ведення відповідного обліку заборгованості та надання відповідної інформації є лише обов`язком банку (ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування») і не являється послугою Банку, в розумінні Закону, за яку Банк може отримувати будь-яку винагороду (плату). В силу ст. 1054 ЦК України, статті 20 Закону України «Про споживче кредитування», статей 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність», за користування кредитом, банк може отримувати на постійній основі лише проценти.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача при укладанні спірних Кредитних договорів суперечили вищевказаним вимогам закону, відтак наявні підстави для визнання окремих положень договорів недійсними та зобов`язання Акціонерного товариства «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по Кредитним договорам №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018 та №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, та зарахування вже сплачених ОСОБА_1 коштів за обслуговування кредитів в рахунок погашення основного боргу по Кредитним договорам №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018 та №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018.

Вказані обставини в ході розгляду справи відповідачем належними засобами доказування спростовані не були.

З урахуванням наведеного позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень ч.3 ст.22 ЗУ «Захист прав споживачів».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.1, 8, 11, 12, 20 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.ст.16, 203, 215, 229, 526, 626-628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 141, 206, 258-259, 263-265, 268, 272-279, 280-284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (м. Львів, вул. Валова, буд.11, ) про визнання кредитних договорів частково недійсними задовольнити.

Визнати недійсними пункт 1.11 та розділ 6 Кредитного договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, загальний розмір якої за весь період користування дорівнює 83476,32 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по Кредитному договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018, укладеному між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Кредитному договору №Z06.00403.003991008 від 01.06.2018.

Визнати недійсними пункт 1.11 та розділ 6 Кредитного договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, загальний розмір якої становить за весь період кредитування дорівнює 83476,32 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по Кредитному договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018, укладеному між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по Кредитному договору №Z06.00403.004511281 від 07.11.2018.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.П.Румянцев