ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6906/21 Справа № 211/107/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 06 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення суми депозиту.

Просила суд стягнути з відповідача АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» за договором №SAMDNWFD401 на вклад «Стандарт» від 18.02.2016р., борг за зобов`язаннями відповідача у загальній сумі 53 383,11 грн., яка складається з сум: основного вкладу 20 000,00 грн.; процентів за процентною ставкою 1% «до запитання» - 49,30 грн.; процентів (за договором 22% річних) за період з 18.02.2016 р. по 18.02.2021 р. 22 032,52 грн.; неустойки (3% річних) за період часу з 18.02.2016 р. по 18.02.2020 р. 11 301,29 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 18 лютого 2016 року між нею та відповідачем був укладений строковий Договір на вклад «Стандарт» №SAMDNWFD401, строком дії 366 календарних днів, тобто до 18.02.2017 року, включно.

Згідно даного договору вона надала банку належні їй грошові кошти в національній валюті України в розмірі 20000 грн. зі щомісячним нарахуванням процентів на суму внеску за ставкою 22,0% річних.

Також, відповідач взяв на себе зобов`язання, по закінченню терміну вкладу перерахувати кошти з депозиту на вклад позивачки «до запитання» № 0741 та зберігати їх на протязі трьох календарних днів, нараховуючи на них проценти за ставкою 1% річних.

Після закінчення 3-х календарних днів, після надходження грошей на вклад «до запитання», якщо позивач не забере суму вкладу або його частину, відповідач перераховує всю суму коштів з вкладу «до запитання» на депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

Пунктом 19 Договору на вклад «Стандарт» від 18.02.2016р., їй надано право повернути вклад протягом 5 календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу. Та за умовами Договору встановлено, що дія договору припиняється після виплати відповідачем їй замовнику споживачу банківських послуг усієї суми вкладу разом із процентами, належними їй відповідно до умов даного Договору.

18.02.2017 р., вона у відповідача затребувала суму вкладу, проте відповідач, за умовами п.19 договору вкладу «Стандарт» від 18.02.2016 р., не повернув їй грошові кошти в сумі 20 000 гривень.

Також, за умовами п.3 Договору, відповідач не виплачував їй протягом всього строку дії договору -1 рік або 12 місяців, проценти за користування вкладом, що були встановлені у відсотковій ставці 22,0% річних, і дорівнюють загальній сумі: 4400 гривень (із розрахунку 22% річних від 20000 гривень вкладу або 0,22 (відсотки у вигляді десяткового дробу) 20000 гривень вкладу).

Окрім того, відповідач порушуючи взяті на себе зобов`язання, встановлені п.14 та п.15 Договору, не виплатив їй проценти за вкладом «до запитання» визначені за ставкою 1% річних, що дорівнюють загальній сумі: 16, 39 гривень (із розрахунку (0,1% 20000 гривень вкладу) / 366 днів у році 3 календарні дні = 16,39 гривень).

Умови зазначеного договору на вклад «Стандарт» були пролонговані банківською установою відповідачем в односторонньому порядку, без оформлення додаткової угоди, що визначено п.15 Договору.

Таким чином, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, а саме не повернув їй на її вимогу належні їй кошти у загальній сумі: 24 416,39 гривень (із розрахунку 20 000 вкладу + 4400 річні відсотки за вкладом + 16,39 річні відсотки за вкладом (до запитання) .

Після цього, 18.02.2018 р., також на її вимогу, відповідач, за умовами договору вкладу «Стандарт» від 18.02.2016 р., не повернув їй грошові кошти у вигляді вкладу в сумі: 20016,39 гривень.

Відповідач не виплатив їй проценти за користування вкладом протягом двох років, загальний розмір яких станом на 18.02.2018 р. дорівнював сумі: 8803,60 гривень (із розрахунку 4400 гривень за 1й рік + 4403,60 гривень за 2й рік = 8803 грн. 60 коп. за два роки).

Відповідач не виплатив їй проценти за вкладом «до запитання», у загальній сумі: 16, 45 гривень (із розрахунку (0,1% 20016,39 гривень вкладу) 365 днів у році 3 календарні дні = 16,45 гривень).

Умови договору на вклад «Стандарт» були знову пролонговані відповідачем в односторонньому порядку.

Отже, відповідач неналежним чином не виконав свої зобов`язання за договором, а саме не повернув їй на її вимогу належні їй за умовами договору грошові кошти у загальній сумі: 28836,44 гривень (із розрахунку 20016,39 вкладу + 8803,60 річні відсотки за вкладом + 16,45 річні відсотки за вкладом (до запитання).

Після цього, 18.02.2019 р., відповідач, знову не повернув їй на її вимогу вклад у загальній сумі: 20032,84 гривень (із розрахунку 20000 гривень основного вкладу + 32 гривні 84 копійки додаткової суми вкладу за рахунок накопичення процентів за вкладом «до запитання» протягом двох років).

Також, відповідач протягом трьох річного строку дії договору не виплачував їй процентів за основним вкладом, тобто по завершенню дії договору - станом на 18.02.2019 р. не виплатив їй грошові кошти у сумі: 13210,82 гривень (із розрахунку 4400 гривень за 1й рік + 4403,60 гривень за 2й рік + 4407,22 гривень за 3й рік).

Відповідач не виплатив їй проценти за вкладом «до запитання», у загальній сумі: 16, 42 гривень (із розрахунку (0,1% 20032,84 гривень вкладу) / 365 днів у році 3 календарні дні = 16,46 гривень).

Умови договору на вклад «Стандарт» були знову пролонговані відповідачем в односторонньому порядку.

Отже, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, а саме не повернув їй на її вимогу належні їй за умовами договору грошові кошти у загальній сумі: 33260,12 гривень (із розрахунку 20032,84 вкладу + 13210,82 річні відсотки за вкладом + 16,46 річні відсотки за вкладом (до запитання).

Також, 18.02.2020 р. на її вимогу, відповідач, за умовами договору вкладу «Стандарт» від 18.02.2016 р., не повернув їй грошові кошти у вигляді вкладу в сумі: 20049,30 гривень (із розрахунку 20000 гривень основного вкладу + 49 гривні 30 копійок додаткової суми вкладу за рахунок накопичення процентів за вкладом «до запитання» протягом двох років).

Відповідач не виплатив їй проценти за користування вкладом протягом чотирьох років, загальний розмір яких станом на 18.02.2020 р. становив розмір у загальній сумі: 17621,67 гривень (із розрахунку 4400 гривень за 1й рік + 4403,60 гривень за 2й рік + 4407,22 гривень за 3й рік + 4410,85 гривень за 4 й рік).

Відповідач не виплатив їй проценти за вкладом «до запитання», у загальній сумі: 16, 48 гривень (із розрахунку (0,1% 20049,30 гривень вкладу) / 365 днів у році 3 календарні дні = 16,48гривень).

Умови договору на вклад «Стандарт» були знову пролонговані відповідачем в односторонньому порядку.

Отже, відповідач неналежним чином не виконав свої зобов`язання за договором, а саме не повернув їй на її вимогу належні їй за умовами договору грошові кошти у загальній сумі: 37 687,45 гривень (із розрахунку 20049,30 вкладу + 17621,67 річні відсотки за вкладом + 16,48 річні відсотки за вкладом (до запитання).

Таким чином, в період часу з 18.02.2016 р. по 16.11.2020 р., вона не одержувала від відповідача за умовами договору вкладу «Стандарт» жодної копійки, а відповідач, у зазначений час, не виконував належним чином взяті на себе за умовами договору вкладу зобов`язання.

16.11.2020 р., вона письмово звернулася до відповідача з вимогою повернути їй вклад та виплатити проценти, нараховані на суму вкладу за умовами договору, за весь час користування відповідачем цим грошовим вкладом, проте станом на 18.12.2020 р. відповідач, не надав їй відповіді, щодо можливого повернення належних їй грошових коштів, але направив на її адресу лист за вих. № 20.1.0.0.0/7 201117/6194 від 12.12.2020 р. щодо необхідності зачекати.

Строк дії вказаного строкового договору №SAMDNWFD401 від 18.02.2016 р., який тричі був пролонгований в односторонньому порядку відповідачем, збігає 18.02.2021 року.

18.02.2021 р. відповідач повинен був повернути їй грошовий вклад у загальній сумі: 20049,30 гривень та виплатити проценти за користування її грошовими коштами протягом п`яти років, нараховані у відсотковій ставці 22,0% річних, у загальній сумі: 22032,52 гривні (із розрахунку 0,22 (відсотки у вигляді десяткового дробу) 20049,30 гривень вкладу) + 17621,67 річні відсотки за вкладом = 22032,52 гривень). Всього грошових коштів у загальній сумі: 42081,82 гривень.

Також вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити їй вказану суму з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Так, 3% річних від 37670,96 гривень, загальної суми послуг за період з 18.02.2016 р. по 18.02.2020 р. (загальної суми зобов`язання без врахування 22% за останній рік) = 11301,29 гривень неустойки за неналежне виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором вкладу.

Отже, загальний розмір боргу відповідача становить суму 53 383,11 гривень, та складається з: основний вклад 20 000,00 гривень; проценти за процентною ставкою 1% «до запитання» - 49,30 гривень; 22% річних за період з 18.02.2016 р. по 18.02.2021 р. 22032,52 гривень; 3% річних за період часу з 18.02.2016 р. по 18.02.2020 р. 11301,29 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, шляхом стягнення суми депозиту та процентів за користування грошовим вкладом і відшкодування матеріальних втрат, завданих внаслідок неналежного виконання договору банківського вкладу, задоволені.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , грошові кошти за договором № SAMDNWFD401 на вклад «Стандарт» від 18.02.2016 року основного вкладу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч гривень) грн. 00 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти 1% «до запитання» - 49 грн. 30 коп.; 22% річних за період з 18.02.2016 року по 18.02.2021 року 22 032 грн. 52 коп.; та неустойку (3% річних) за період часу з 18.02.2016 року по 18.02.2020 року - 11301 грн. 29 коп., а всього 33 383 (тридцять три тисячі триста вісімдесят три ) грн. 11 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Відповідач, АТ КБ «Приватбанк»,будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

При цьому, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в судовому рішенні з огляду на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами Договору позивач надала Банку належні їй грошові кошти в національній валюті України в розмірі 20 000 грн., зі щомісячним нарахуванням процентів на суму внеску за ставкою 22% річних, також Банк зобов`язався по закінченню терміну вкладу перерахувати кошти з депозиту на вклад позивача «дозапитання» №0741 та зберігати їх на протязі трьох календарних днів, нараховуючи на них проценти за ставкою 1% річних. Після закінчення трьох календарних днів, після надходження грошей на вклад «дозапитання», у разі, якщо позивач не забере суму вкладу або його частину, Банк перераховує усю суму коштів з вкладу «до запитання» на депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідач вказує, що у п.19 Договору позивачу надано право на повернення вкладу протягом 5-ти календарних днів, після дати закінчення кожного строку вкладу, та за умовами Договору визначено, що його дія припиняється після виплати Банком замовнику споживачу банківських послуг усієї суми вкладу разом з процентами, належними їй відповідно до умов Договору. Також відповідач зазначає, що умовами Договору заборонено дострокове повернення депозиту, а також обумовлено умови продовження вкладу на новий строк (п.18, п.15 Договору).

Зокрема у п.15 Договору сторонами узгоджено, що, якщо, після закінчення 3-х календарних днів після надходження грошей на вклад «до запитання», вкладник не затребував суму вкладу або її частину, вкладник доручає Банку перерахувати всю суму коштів з вкладу «до запитання» на даний депозит. При цьому проценти на ставку по вкладу на новий термін відповідає ставці, яка діє в Банку для знову оформлених вкладів даного найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Продовження строку вкладу здійснюється без оформлення додаткових угод до Договору. Поточний розмір, діючої процентної ставки за вкладом можна дізнатися відділенні або на сайті Банку. Новий термін вкладу обчислюється з дати надходження грошей на депозит з вкладу «до запитання».

Скаржник зазначає, що оскільки позивач після закінчення 3-х календарних днів з 18.02.2017, тобто після надходження грошей на вклад «до запитання» не затребувала у Банку суму вкладу або його частину, строк вкладу було відповідно продовжено, а доказів звернення до Банку у встановлений у Договорі строк про повернення суми вкладу, позивачем не надано. Відповідач вказує, що зі зверненням/вимогою до Банку ОСОБА_1 звернулася лише 17 листопада 2020 року, коли Договір було пролонговано в черговий раз, а не в строк, встановлений у Договорі.

Відповідач, з наведених у скарзі підстав вважає, що суд першої інстанції безпідставно, на власний розсуд, без наявності правових підстав задовольнив позов КременьГ.А., ухвалив незаконне і необґрунтоване судове рішення, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушив норми процесуального права, що є підставою для його скасування.

06.07.2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 на адресу суду апеляційної інстанції надійшли пояснення, в яких представник зазначає, що відповідно до Договору відсотки щомісяця зараховуються на карту для виплат (п.3), що підтверджено Випискою з Приват24 про рух коштів, наявною в матеріалах справи. Вказує, що відсотки щомісяця зараховувались на карту позивача за мінусом податку, тоді, як суд вдруге стягнув відсотки. Окрім того, представник вказує на те, що відповідно до умов Договору ставка у 22% річних застосовується тільки в перший рік, далі ставка по депозиту «Стандарт», яка діяла в Банку на момент пролонгації (п.15): 21.02.2017 (з дні на роздуми) становила 16,8%; 24.02.2018 13%; 27.02.2019 -13% та 02.03.2020 11,5%, а з 05.03.2021 депозит пролонговано до 05.03.2022 року. Позивач до Банку 05.03.2021 плюс 3 дні не зявилася з метою повернення депозиту (п.п.14, 15, 19,20 Договору), тобто дала згоду на депозит до 05.03.2022 року. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази вимоги повернути депозит після закінчення строку, окрім того відсутність вимоги повернути депозит 18.02 кожного року, у позові позивач підтверджує пролонгацію депозиту. Укладеним між сторонами Договором заборонено дострокове повернення депозиту (п.18), за цим Договором Банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Не погоджується з розрахунком позивача, зокрема вказує, що 3% річних від суми 37000 грн. за 4 роки не може становить 11 000 грн., по річним відсоткам на депозит не було враховано, що перший і останній день відсотки не нараховуються (ч.5 ст.1061 ЦК України), а це вже буде не 22% і так 17, 18, 19, 20 і 21 роки, після закінчення договору гроші 3 дні перераховуються «до запитання» під 1% річних (п.15) і так 17,18,19,20 і 21 роки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Зайка П.К., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване без змін. Вказує, що відповідачем суду не надано доказів, які б спростовували факти звернення позивача до Банку у строки передбачені Договором, позивачем не надано суду заперечень проти позову, тобто доводи апеляційної скарги не доводять незаконність судового рішення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги відповідача, відзиву представника позивача на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.02.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено строковий договір № SAMDNWFD401 на вклад «Стандарт», строком дії 366 календарних днів, тобто до 18.02.2017 р. включно (а.с. 9,14).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

За умовами зазначеного договору, 18.02.2016 р. позивач внесла на особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий відповідачем, грошові кошти у національній валюті у загальній сумі: 20000 (двадцять тисяч) гривень у вигляді вкладу на 366 календарних дні.

Проценти за вкладом «Стандарт», нараховані відповідачем за умовами договору, що були встановлені ним у відсотковій ставці 22,0% річних, відповідач зобов`язався зарахувати на рахунок банківської зарплатної картки позивача № НОМЕР_2 виданої їй в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щомісяця, а саме після закінчення цілого місяця, що минув з моменту укладання договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00 год.

Цей порядок виплати процентів за вкладом, був визначений сторонами договору, який викладено у п.3 Договору, та п.15 Договору встановлений порядок подовження строку вкладу, а саме подовження строку без оформлення додаткових угод.

Також, відповідач виконавець банківських послуг за договором взяв на себе зобов`язання, зазначені у п.14-15 Договору, а саме по закінченню терміну вкладу перерахувати кошти з депозиту на вклад позивача «до запитання» №0741 та зберігати їх на протязі трьох календарних днів, нараховуючи на них проценти за ставкою 1% річних. Після закінчення 3-х календарних днів, після надходження грошей на вклад «до запитання», якщо позивач не забере суму вкладу або його частину, відповідач перераховує всю суму коштів з вкладу «до запитання» на депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідальність за порушення умов договору банком відповідачем, у даному позові встановлена пунктом 10. Договору.

Судом встановлений факт звернення позивача до відповідача із заявою про повернення вкладу в розмірі 20 000,00 грн. з врахуванням процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу та незадоволення відповідачем даної заяви (а.с.10,11).

На сьогоднішній день позивачу вклад у розмірі 20 000,00 грн. та проценти за ставкою 22,0% річних не повернуті.

Пунктом 19 Договору на вклад «Стандарт» від 18.02.2016 р., позивачці було надано право повернути вклад протягом 5 календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, виходив з того, що АТ КБ «Приватбанк» не виконав взяті на себе зобов`язання по договору №SAMDNWFD401 від 18.02.2016 р. щодо повернення вкладу та процентів на суму вкладу за ставкою 22.0 % та за ставкою 1% річних на суму коштів на вкладі «до запитання» №0741.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Частиною першою ст.1058 Цивільного кодексу України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частина перша ст.1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої ст.1060 Цивільного кодексу України, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно із частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

За ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно ч.2 ст.1070 ЦК України, проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу.

Суд першої інстанції, перевіривши наведений позивачем у позові розрахунок заборгованості Банку перед позивачем погодився з ним та дійшов висновку, що, окрім суми депозитного вкладу в розмірі 20 000 грн., підлягають стягненню також проценти за користування банківським вкладом: додаткового вкладу за процентною ставкою 1% «до запитання» - 49 гривень 30 коп.; проценти (за договором 22% річних) за період з 18.02.2016 р. по 18.02.2021 року - 22032 гривні 52 коп.та неустойка (3% річних) за період часу з 18.02.2016 р. по 18.02.2020 р. - 11301 гривня 29 коп.

Проте, колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що його зроблено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Так, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження свої позовних вимог суду було надано наступні докази: Договір №SAMDNWFD401 на вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. від 18.02.2016р. (а.с.9), звернення (вимога) ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» від 16.11.2020 р., де позивач вимагає від Банку повернення вкладу в розмірі 20 000 грн. з нарахуванням процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкаду (а.с.10), лист відповідь Банку від 12.12.2020 за №20.1.0.0.0./7-201117/6194 на 1831384-ВБ від 17.11.2020р. на вимогу позивача щодо повернення вкладу (а.с.11).

Представником відповідача ОСОБА_3 суду першої інстанції було надано Пояснення на позовну заяву, до якого додано, як доказ виписка по картці рахунку ОСОБА_1 і додатковим рахункам за період з 18.03.2015 по 18.03.2021 (а.с.28-43).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не оцінив надані сторонами докази, зокрема, погодившись з наведеним позивачем розрахунком, суд не перевірив доводи представника відповідача ОСОБА_3 , викладені в поясненнях та не дослідив виписку по картці рахунку ОСОБА_1 , яка була надана відповідачем на спростування доводів позивача, і є належним та допустими доказом.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши Договір №SAMDNWFD401 на вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. від 18.02.2016р., встановив наступні обставини.

Так, у п.3 укладеного і підписаного сторонами Договору встановлено зарахування процентів, а саме: після закінчення кожного цілого місяця, що минув з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15.00 нараховані проценти за вкладом зараховуються на картку/ рахунок № НОМЕР_3 .

Відповідно п.14 Договору по закінченню терміну вкладу Банк перераховує кошти з депозиту на Ваш вклад «до запитання». Кошти з депозита, які виступають забезпеченням по кредиту і депозитів померлих клієнтів на вклад «до запитання» не перераховуються.

У п.15 Договору, сторони погодили, що після закінчення 3-х календарних днів після надходження грошей на вклад «до запитання» Вкладник не затребував суму вкладу або її частину, Вкладник доручає Банку перерахувати всю суму коштів з вкладу «до запитання» на даний депозит. При цьому, процентна ставка по вкладу на новий термін відповідає ставці, яка діє в Банку для знову оформлюваних вкладів даного найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Продовження строку вкладу здійснюється без оформлення додаткових угод до договору. Поточний розмір, діючої процентної ставки за вкладом Клієнт можете дізнатися у відділенні або на сайті Банку. Новий термін вкладу обчислюється з дати надходження грошей на депозит з вкладу «до запитання».

Пунктом 18 Договору встановлено, що дострокове повернення вкладу не передбачено.

У п.19 визначено, що Вкладник може повернути вклад протягом 5 календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу. Дія Договору припиняється після виплати Вкладнику усієї суми вкладу разом із процентами належними Вкладнику, відмовідно до умов договору. Якщо закінчення строку вкладу припадає на вихідний день, то виплата суми вкладу здійснюється в перший робочий день для Банка.

Окрім того з Договору вбачається, що позивач ознайомилась з умовами продовження вкладу і знає про те, що дострокове повернення вкладу не проводиться, що підтверджено її особистим підписом (а.с.9-зворот).

З данних за вкладом встановлено:

-Вклад «Стандарт» строковий на 12 міс., оформлено 18.02.2016.

-Початкова сума вкаду 20000 гривень.

-Залишок на вкладі на 18.02.2016 20 000 грн.

-Вклад на 366 днів до 18.02.2017 року включно.

-Банк відкриває Вам особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад.

-На суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 22,0% річних.

-Проценти за вкладом зараховуються на рахунок №НОМЕР_3 .

-Період нарахування процентів за вкладом 1 місяць.

-На суму коштів на вкладі «до запитання» № НОМЕР_4 нараховуються проценти за ставкою 1% річних (а.с.9- зворот).

Отже, умовами підписаного сторонами Договору встановлені наступні обставини: Банк відкрив позивачу особовий рахунок № НОМЕР_1 на якій були зараховані 20 000 грн. належних позивачу грошових коштів, визначено, що проценти за ставкою 22,0% річних зараховуються на рахунок №НОМЕР_3 , період нарахування процентів за вкладом становить 1 місяць, на вклад «до запитання» за №0741 нараховуються проценти за ставкою 1% річних.

Суд апеляційної інстанції, перевірив надану відповідачем виписку по картці рахунку ОСОБА_1 і додатковим рахункам за період з 18.03.2015 по 18.03.2021 (а.с.28-43), яка є належним та допустимим доказом та встановив, що у відповідності з умовами Договору, у визначені в Договорі строки, відповідач зараховував на рахунок №НОМЕР_3 (зарплатна картка позивача) проценти за ставкою 22,0% річних, в період відкриття депозитного рахунку з 18.02.2016 по 18.02.2017, і всього зарахував за перший рік дії Договору- 4487,30 грн., в подальшому після продовження вкладу, в період з 22.02.2017 по 22.02.2018 позивачу за процентами було зараховано на картку 2754,42 грн., при подальшому продовженні вкладу, в період з 25.02.2018 по 25.02.2019 на картку позивача зараховано Банком 2173,60 грн., а в період з 28.02.2020 по 02.03.2021 відповідачем перераховано позивачу 2192,09 грн., що разом становить 11 638,41 грн., отриманих позивачем процентів за депозитним вкладом.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідач протягом всього періоду часу, з моменту відкриття та продовження вкладу, сплачував позивачу проценти, зараховуючи на їх на узгоджений у Договорі рахунок №929491, при цьому за перший рік дії Договору проценти були нараховані відповідно до умов за узгодженою процентною ставкою 22,0%, а в подальшому після неодноразового продовження вкладу, відповідно до умов, визначених у п.15, процентна ставка по вкладу на новий термін відповідала ставці, яка діяла в Банку для знову оформлюваних вкладів даного найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що з вимогою до Банку про повернення вкладу, позивач звернулася у листопаді 2020 року, однак оскільки дострокове повернення вкладу Договором не передбачено, тобто за умовами Договору, Банк не міг провести дострокове повернення вкладу до закінчення чергового строку дії вкладу, який закінчувався 02 березня 2021 року, грошові кошти в розмірі 20 000 грн., а також належні позивачу проценти навкладі «до запитання» №074 за ставкою 1% річних не могли бути виплачені Банком позивачу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач, отримавши 17 листопада 2020 року від позивача вимогу про повернення належних їй грошових коштів, повинен був повернути після 02 березня 2021 року її депозитний вклад і узгоджені Договором проценти, які знаходяться на вкладі «до запитання», однак Банк в порушення вимог ст.ст.1060, 1075 ЦК України по закінченню чергового строку, Договір не розірвав, знову його продовжив на наступний термін з 05.03.2021 по 05.03.2022 року, що підтверджено представником відповідача у поясненнях від 06 липня 2021 року, наданих суду апеляційної інстанції.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача, про те, що вона неодноразово в усній формі зверталася до Банку з вимогою повернення їй грошових коштів, колегія суддів вважає необґрунтованими і їх відхиляє, оскільки вважає, що ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, посилання на те, що умовами Договору не передбачена Форма вимоги про повернення коштів, колегія суддів вважає надуманими, хоча б з огляду на те, що спірний Договор сторони укладали у письмовій формі, підписували його, тому відповідно, і звернення про повернення грошових коштів повинно було бути подано Банку позивачем у письмовій формі у визначені строки, як це було зроблено позивачем у листопаді 2020 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині повернення їйсуми депозитного вкладу в розмірі 20 000 грн., а також проценти за користування банківським вкладом: додаткового вкладу за процентною ставкою 1% «до запитання» підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення процентів (за договором 22% річних) за період з 18.02.2016 р. по 18.02.2021 року - 22032 гривні 52 коп. та неустойка (3% річних) за період часу з 18.02.2016 р. по 18.02.2020 р. - 11301 гривня 29 коп. задоволенню не підлягають, оскільки, як зазначалось вище, проценти за Договором сплачувались Банком позивачу щомісячно, шляхом зарахування цих грошових коштів на узгоджений у Договорі рахунок №929491 належний позивачу (всього виплачено процентів на суму-11638,41 грн.).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Отже, як встановлено судом у даній справі позивач має право вимоги про застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України в період з 05.03.23021 року, коли Банк порушив умови Договору, тоді, як у позові дані вимоги не заявлено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до переконання, що рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положенням п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення процентів (за договором 22% річних) за період з 18.02.2016 р. по 18.02.2021 року - 22032 гривні 52 коп. та неустойки (3% річних) за період часу з 18.02.2016 р. по 18.02.2020 р. - 11301 гривня 29 коп., з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні ціх позовних вимог.

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції, задовольнивши позов в повному обсязі, стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. за подання позивачем позову до суду.

При подачі апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір в сумі 1362 грн. і в апеляційній скарзі відповідач порушує питання про стягнення на його користь з позивача понесені судові витрати (а.с.57-58).

Норми ч.6 ст.141 ЦПК встановлено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про стягнення процентів та неустойки, тобто позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 908 грн. підлягає зміні в частині зменшення суми судового збору до 454 грн., що становить 50% задоволених позовних вимог, інша частина судового збору, яка також становить 454 грн. повинна бути компенсована за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Половина сплаченого відповідачем судового збору за подачу апеляційної скарги на оскаржуване судове рішення, яка становить 681 грн. повинна бути компенсована відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача ОСОБА_1 -22% річних за період з 18.02.2016 року по 18.02.2021 року 22 032 грн. 52 коп.; та неустойку (3% річних) за період часу з 18.02.2016 року по 18.02.2020 року - 11301 грн. 29 коп., скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2021 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судового збору в сумі 908 грн., змінити, зменшивши суму судового збору до 454 грн., а іншу частину судового збору в сумі 454 грн.компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Половину сплаченого Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» судового збору за подачу апеляційної скарги (платіжне доручення PROM1B2W7A 0410001 від 31 травня 2021 р.), яка становить 681 грн. компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: