Справа № 461/7406/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/849/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника відповідача ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Матвіїв Єлизавети Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за несвоєчасну сплату аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів та пеню за заборгованості по сплаті аліментів.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року зобов`язано ОСОБА_3 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 14500,00 гривень щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2016 року до досягнення нею повноліття. В зв`язку з несплатою відповідачем вказаних аліментів виникла заборгованість 98600,00 гривень за 2016 рік, 174000,00 гривень за 2017 рік та 116000,00 за період січень-серпень 2018 рік. Відповідач здійснював оплати на іноземний рахунок позивача в іноземній валюті (польські злоті), які позивач визнає як оплату аліментів, а саме: 18.04.2018 року у розмірі 2000 PZL (сума платежу 15494,60 грн.), 19.06.2018 року у розмірі 2000 PZL (сума платежу 14262,40 грн.), 27.06.2018 року у розмірі 2000 PZL (сума платежу 14 083,20 грн.), 30.07.2018 року у розмірі 2000 PZL (сума платежу 14 497,40 грн.), 03.09.2018 року у розмірі 1890 PZL (сума платежу 14494,22 грн.). Внаслідок несплати відповідачем аліментів у ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 виникла заборгованість у розмірі 1577569,37 грн. Однак, враховуючи положення ст.196 СК України, згідно яких розмір пені не може бути більшим ніж розмір суми заборгованості, пеня становить 315768,18 грн. Таким чином, загальна заборгованість відповідача по оплаті аліментів становить 315768,15 гривень та 315768,18 пені.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 пеню за заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_4 , на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 315 768 9триста п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім гривень 18 копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в частині стягнення пені по аліментах в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 - адвокат Матвіїв Єлизавета Ігорівна.

Вважає, оскаржуване рішення незаконним, не обґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що в матеріалах справи містяться заява відповідача про визнання позову по аліментах в рамках цивільної справи про стягнення аліментів, якою зобов`язувався сплачувати аліменти на певний рахунок що і було в подальшому ним виконано. Аліменти ОСОБА_3 сплачував на рахунок НОМЕР_1 в Аліор Банку, який є спільний позивача та відповідача. Вказує, що вказаними коштами одноособово розпоряджалась за своїм волевиявленням позивач по справі.

Зазначає, що позивачка прийняла та не повернула кошти, сплачених на рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_3 що підтверджує прийняття позивачкою факту отримання аліментів.

Крім того, звертають увагу суду на те, що позивачка не може спростування факту відсутності інших зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 як на підтвердження зарахування оплачених коштів як сплату аліментів, а не виконання інших зобов`язань.

Зазначає про те, що судом першої інстанції неналежно надано оцінку доказам, зокрема Виписці з "Аліор Банку" по рахунку НОМЕР_1 , оскільки із вказаної довідки, на думку апелянта, вбачається що позивач самостійно розпоряджалась коштами, а не здійснювалось автоматичне списання коштів з іпотечного рахунку банком, а позивачка знімала кошти з рахунку та витрачала їх на дитину.

Також вказує, що відповідач по справі має переплату по аліментних зобов`язаннях і акцентує увагу суду, що відповідач не пред`явив заяви про зменшення розміру аліментів, як на обставину, що підтверджує його добропорядність. Вказує на безпідставність нарахування пені, оскільки відсутня вина відповідача, як основна підстава нарахування пені.

Вказує, що суд в своєму рішенні невірно встановив правову природу платежів вказуючи що вони є іпотечними сплатами.

Просить, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 та представника позивачки ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Матвіїв Єлизавети Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку що ОСОБА_3 на час звернення до суду з позовом мав заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджувалось відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи, і обов`язок по сплаті аліментів є не виконаний та протермінований, а відтак виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів та пеню за заборгованості по сплаті аліментів.

Суд першої інстанції встановив, що 15 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_5

29 вересня 2015 року Галицький районний суд м. Львова шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвав, про що зроблено відповідний актовий запис № 429.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року у справі № 461/3787/16-ц вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 14 500,00 грн щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

21 серпня 2018 року Галицький районний суд м. Львова видав виконавчий лист. Строк пред`явлення виконавчого листа № 461/3787/16-ц до виконання «до досягнення дитиною повноліття».

07 вересня 2018 року державний виконавець Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Борис Ю.Б. відкрив виконавче провадження ВП № 57169452 на підставі виконавчого листа № 461/3787/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 14 500,00 грн щомісячно, починаючи з 06 червня 2016 року.

Згідно з розрахунком зі сплати аліментів державного виконавця ОСОБА_6 сума коштів, яка підлягала стягненню станом на 01 вересня 2018 року, становить 388 600,00 грн.

Зобов`язання щодо сплати аліментів відповідач виконав частково, перераховуючи кошти на картковий рахунок № НОМЕР_2 : 18 квітня 2018 року 2 000 PZL, що згідно з курсом Національного Банку України на день оплати становить 15 494,60 грн, призначення платежу «аліменти»; 19 червня 2018 року 2 000 PZL, що згідно з курсом Національного Банку України на день оплати становить 14 262,40 грн, призначення платежу: «аліменти травень»; 27 червня 2018 року 2 000 PZL, що згідно з курсом Національного Банку України на день оплати становить 14 083,20 грн, призначення платежу: «аліменти червень»; 30 липня 2018 року 2 000 PZL, що згідно з курсом Національного Банку України на день оплати становить 14 497,40 грн, призначення платежу: «аліменти липень»; 03 вересня 2018 року 1 890 PZL, що згідно з курсом Національного Банку України на день оплати становить 14 494,22 грн, призначення платежу «аліменти серпень», що підтверджується роздруківками підтвердження виконаних операцій від 18 квітня 2018 року, 19 червня 2018 року, 27 червня 2018 року, 30 липня 2018 року, 03 вересня 2018 року, засвідчених судовим перекладачем з української та російської мов, номер ліцензії ТР 484/06, Краків, 2018-10-02, реєстр № 826/18.

Також судом встановлено, що 05.09.2014 року позивачка та відповідач уклали договір забезпеченого кредиту на нерухоме майно «Мегаіпотека» № U919 (надалі Договір). Відповідно до умов цього Договору метою кредиту є «фінансування отримання прав/участь в отриманні прав, обумовлених у договорі щодо побудови девелопером житлової нерухомості, описаної в §2 аб.5А Договору, з місцем паркування, житловою кліткою» та «фінансування завершення будівництва житлової нерухомості, описаної у §2 аб.5А Договору».

Окрім того, встановлено, що платежі згідно електронного переліку операцій за період з 01 вересня 2015 року до 22 січня 2018 року та відповідно, поданого відповідачем, розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, здійснювались на рахунок Аліор Банку 69 НОМЕР_3 , призначений для сплати платежів згідно Договору № U919.

Вказані платежі здійснювались на обумовлений в Договорі забезпеченого кредиту на нерухоме майно «Мегаіпотека» № U919 від 05.09.2014 року в сумах, що передбачені вказаним Договором та в період, який вказаний у Договорі.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає відстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Відповідач не заперечував, що був обізнаний про рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року про стягнення з нього аліментів, а відтак був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 14500,00 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлено, ОСОБА_3 з квітня 2018 року перераховував кошти на персональний рахунок позивачки ОСОБА_4 з призначенням "аліменти", на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року про стягнення з нього аліментів.

Стосовно платежів за період з 01 вересня 2015 року до 22 січня 2018 року, встановлено, що такі здійснювались на рахунок Аліор Банку 69 НОМЕР_3 , призначений для сплати платежів згідно Договору № U919.

Оскільки в призначеннях платежів відсутні відомості про те, що такі платежі здійснювались у якості сплати заборгованості по аліментах, а позивач стверджує, що не розпоряджалася коштами в сумі еквівалентній 404 726 гривень, які переказував на рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_3 у період з січня 2016 року по грудень 2017 року, оскільки ці кошти автоматично йшли на дострокове погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями перед банком, відсутні достатні докази вважати, що ОСОБА_3 за період з 01 вересня 2015 року до 22 січня 2018 року здійснював сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_7 .

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Дослідивши довідки щодо розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця, з`ясувавши розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів, установивши строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, колегія суддів вважає такий розрахунок дійсним і суд першої інстанції вірно взяв його до уваги.

Враховуючи, що станом на 01.09.2018 р. заборгованість ОСОБА_3 по аліментах становить 388600 грн., а згідно підтверджень виконаних операцій від 18.04.2018 року, 19.06.2018 року, 27.06.2018 року, 30.07.2018 року, 03.09.2018 року відповідач частково погасив заборгованість по аліментах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що загальна заборгованість відповідача по оплаті аліментів становить 315768,18 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про стягнення пені по заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 315 768 (триста п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 18 копійок, оскільки з врахуванням положень ч.1 ст. 196 СК України, передбачено, що розмір неустойки (пені) за несвоєчасну виплату позивачці аліментів не може бути більшим 100% заборгованості.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Матвіїв Єлизавети Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Н.О. Шеремета