Справа № 216/610/17
провадження 2/216/143/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 грудня 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 22 грудня 2016 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser» державний номер НОМЕР_1 в м. Кривий Ріг по вул. Свято-Миколаївська, в ГБК «Машінобудівник», виїжджаючи, не скористався допомогою інших осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль „Hyundai Tucson державний номер НОМЕР_2 , від чого останній автомобіль отримав технічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Згідно висновків патрульної поліції та суду дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3 . Вина водія ОСОБА_3 підтверджується протоколом та схемою ДТП і поясненнями учасників та свідків пригоди, а також постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18.01.2017 року про застосування адміністративного стягнення до ОСОБА_3 , згідно якої його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Стаття 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є «...втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права...». Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 294/16 від 14.01.2017 року вартість відновлювального ремонту мого автомобіля та нанесеної матеріальної шкоди з технічної сторони складає 110938,71 грн. (Сто десять тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень 71 копійка). Одночасно до суми відшкодування додаються мої витрати на експертні послуги, які склали 2000,00 грн. (Дві тисячі гривень 00 копійок). Витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. (Одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок). Після ДТП його стан здоров`я погіршився і він звернувся до лікарні за лікарською допомогою, витрати на придбання ліків становили 947,42 грн. (Дев`ятсот сорок сім гривень 42 копійки), інші витрати (послуги ксерокопіювання) склали 87,50 грн. (Вісімдесят сім гривень 50 копійок).

Сума загального відшкодування матеріальних збитків складає:

110938,71+2000,00+1500,00+974,42+87,50 =115500,63 грн. (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень 63 копійки). Всі понесені матеріальні витрати підтверджуються документально. Таким чином, він вважає, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Toyota Land Cruiser» державний номер НОМЕР_1 , повинен відшкодувати йому матеріальні витрати, внаслідок пошкодження його автомобіля в ДТП, тобто нанесену матеріальну шкоду.

11 квітня 2017 року він отримав на свій банківський рахунок страхове відшкодування від страхової компанії відповідача в розмірі 42401,39 грн. Тому сума відшкодування матеріальних збитків зменшується на цю суму страхового відшкодування та становить 73099,24 грн (сімдесят три тисячі дев яносто дев 'ять гривень 24 копійки).

Окрім матеріальної шкоди йому, було завдано й моральну шкоду відповідачем. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - „...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивач мав намір продати автомобіль в грудні 2016 року й був потенційний покупець з м. Вознесенськ Миколаївської області, після ДТП він звичайно відмовився купувати в Позивача автомобіль. Після ДТП Позивач отримав психоемоційний стрес та звернувся до лікарні у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачеві довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що Позивач тривалий час не міг вночі спокійно спати. Позивач не працює, знаходиться на пенсії, інвалід 2 групи. Довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля й свої заощадження. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, крім того це був єдиний та улюблений автомобіль позивача. Крім того, на тривалий час після ДТП позивачеві довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачеві, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього що сталося із позивачем. Розмір душевних страждань позивача оцінюється ним 30 000 грн. Сума враховує в себе усі страждання, які довелося перенести Позивачеві зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодувати йому завдану шкоду, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна; відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

У судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали просили її задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовну заяву не визнали, просили відмовити у її задоволенні.

Представник третьої особи товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, таким чином не скористався своїм правом брати участь у судовому засіданні.

Суд, вислухавши сторони, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон № 1961-IV).

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, судом встановлено, що 22 грудня 2016 року о 13 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 знаходячись по вул. Свято-Миколаївська ГСК «Машинобудівник» в м. Кривому Розі,та, керуючи автомобілем TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом з гаража № НОМЕР_3 , не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до по сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , від чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.10.9, 2.3б Правил дорожнього руху України, внаслідок чого постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 18.01.2017 ОСОБА_3 визнаний винний у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.67).

Відповідно до висновку судового експерта Рейнюка А.В. № 294/16 від 14.01.2017 сума матеріальної шкоди завданої з технічної точки зору власнику автомобіля HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 складає 110938,71 грн (а.с.10-56).

За проведення авто товарознавчого дослідження судовим експертом Рейнюком А.В., позивачем ОСОБА_1 було сплачено 2000 грн, що підтверджується квитанцією №015427 від 26.12.2016 (а.с.10).

За надання правової допомоги позивач ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 1500 грн, що актом здачі- прийняття робіт від 17.01.2017 та квитанцією від 17.01.2017 (а.с.58,59).

Відповідно до витягу з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2017 позивач ОСОБА_5 11 квітня 2017 року він отримав на свій банківський рахунок страхове відшкодування від страхової компанії відповідача в розмірі 42401,39 грн (а.с.97).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди застрахована в СК «Альфа Гарант»» на підставі полісу № АЕ9533494 від 25.05.2017 (а.с.103).

Відповідно до звіту №99-D/27/0 від 03.02.2017, наданого оцінювачем ОСОБА_6 за замовленням СК «Альфа Гарант» про вартість матеріального збитку власнику автомобіля HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 52081,66 з урахуванням ПДВ (а.с.106-124).

Однак на думку суду звіт №99-D/27/0 від 03.02.2017, надантй оцінювачем ОСОБА_6 за замовленням СК «Альфа Гарант» є необ`єктивним, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією авто товарознавчого дослідження судового експерта Рейнюка А.В. № 294/16 від 14.01.2017 сума матеріальної шкоди завданої з технічної точки зору власнику автомобіля HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 складає 110938,71 грн (а.с.10-56).

У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність винних дій ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 22 грудня 2016 року є доведеною та не підлягає доказуванню.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завданні збитки у повному обсязі.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди застрахована в СК «Альфа Гарант»» на підставі полісу № АЕ9533494 від 25.05.2017.

Право особи, якій завдані збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на їх відшкодування є абсолютним, гарантованим законом, і не може бути обмеженим наявністю договірних відносин між винуватцем ДТП та Страховою компанією, де була застрахована його цивільно-правова відповідальність, хоча цей договір і укладений на користь третьої особи.

Зазначена позиція також висловлена в постанові Верховного суду України у справі № 6-2808цс15, де було визначено право вимагати відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала таку шкоду і жодного обмеження договором страхування не повинно бути.

Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Так, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 294/16 від 14.01.2017 сума матеріальної шкоди завданої з технічної точки зору власнику автомобіля HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 складає 110938,71 грн (а.с.10-56).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № АЕ9533494 від 25.05.2017, сплатило позивачу ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 42401,39 грн.

Також вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишилися не відшкодованими 68537,32 грн ( 110938,71-42401,39).

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 будучі винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний сплатити позивачу ОСОБА_1 доведену висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 294/16 від 14.01.2017 спричинену матеріальну шкоду в розмірі 68537,32 грн.

Крім того, відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступіньвини відповідачау кожному конкретному випадку, а також іншіобставини, зокрема, характері тривалістьстраждань, станздоров`я потерпілого, тяжкістьзавданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який будучи визнаний винним у ДТП, не приніс свої вибачення та не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Пошкодження автомобіля дійсно негативно вплинули на спосіб життя позивача ОСОБА_1 , а невирішеність питання викликає в нього моральні страждання.

Між тим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачам була спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 10000,00 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження № 294/16 від 14.01.2017 ОСОБА_1 сплачено 2000,00 грн, що підтверджується квитанцією №015427 від 26.12.2017 (а.с. 10), тому на користь позивача підлягає стягненню вказана сума.

Крім того, пунктом 5 частини третьої статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно частини третьої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження заявлених вимог позивач ОСОБА_1 надав до суду квитанцію до прибуткового касового ордеру №01/17 від 17.01.2017 (а.с.59), акт приймання-передачі виконаних робіт з надання правової допомоги (а.с.58). Вказані докази підтверджують витрати позивача на правничу допомогу ФОП ОСОБА_2 в сумі по 1500 грн, у зв`язку з чим вказані суми підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 2, 12, 13, 133, 137, 139, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 68 537,32 грн (шістдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять сім гривень тридцять дві копійки) матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 грн (десять тисяч гривень) моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень); витрати пов`язанні із проведенням експертизи у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23 грудня 2021 року о 15.00 годині.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , розташоване за адресою: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26.

Суддя М.В. Бутенко