ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» грудня 2021 року

м. Харків

справа № 642/2630/21

провадження № 22ц/818/6145/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року в складі судді Гримайло А.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі наказу про прийняття № 139/К від 01 серпня 2019 року він працює на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді техніка-протезиста-ортезиста ІІ категорії медичного відділу з оплатою праці згідно штатного розпису з 05 серпня 2019 року по теперішній час.

Зазначив, що щомісячно відповідач здійснював йому нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів виплачував її. Однак, починаючи з серпня 2020 року по теперішній час станом на 22 квітня 2021 року фактична виплата йому заробітної плати не здійснювалась.

Вказав, що згідно довідки № 03/640 від 22 квітня 2021 року за період з серпня 2020 року по березень 2021 року станом на 22 квітня 2021 року відповідачем була нарахована та не виплачена йому заробітна плата на суму 98 364,51 грн, тобто вже вісім місяців він не отримує належних йому коштів за виконану роботу.

Просив стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на його користь заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2020 року по березень 2021 року в сумі 98 364,51 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення після розгляду справи по суті, документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано суду не пізніше п`яти днів після розгляду справи по суті.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 98 364,51 грн; стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь держави судовий збір в розмірі 983,65 грн; рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року заяву Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про скасування заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати повністю, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що фактично станом на 22 квітня 2021 року загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати становила 98 364,51 грн (з урахуванням податків). За період з 23 квітня 2021 року по 11 червня 2021 року відповідачем сплачено заборгованість позивачу у розмірі 1500,00 грн. Таким чином, станом на 11 червня 2021 року заборгованість перед позивачем становила 96 864,41 грн (з урахуванням податків), що не відповідає сумі, вказаній в оскаржуваному рішенні. Посилався на те, що в мотивувальній частині заочного рішення зазначено, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в резолютивній частині зазначено про задоволення вимог.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що трудові права позивача при виплаті заробітної плати відповідачем порушено, тому вони підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 98 364,51 грн.

Як вбачається з довідки та трудової книжки наказом № 139-К від 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на роботу з 05 серпня 2019 року до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на посаду техніка-протезіста-ортезіста ІІ категорії медичного відділу (а.с.13,14-17).

Із довідки про заборгованість Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 03/640 від 22 квітня 2021 року вбачається, що станом на 22 квітня 2021 року (з серпня 2020 року по березень 2021 року) заборгованість з оплати праці, яку не сплачено ОСОБА_1 склала 98 364,51 грн (а.с.12).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У статті 4 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Згідно із частиною 5 статті 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до частини 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі статтею 241-1 КЗпП України.

Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 98 364,51 грн, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не отримує у строки, визначені статтею 115 КЗпП України заробітну плату, починаючи з серпня 2020 року, що є порушенням з боку відповідача трудових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 98 364,51 грн.

Посилання Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на те, що заборгованість перед позивачем становила 96 864,41 грн (з урахуванням податків) колегія суддів не приймає, оскільки добровільна сплата заборгованості після ухвалення рішення має бути врахована на стадії виконання судового рішення. Крім того, належних доказів щодо цього підприємством не надано.

Доводи Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства щодо того, що в мотивувальній частині заочного рішення зазначено, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в резолютивній частині - про задоволення вимог колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це є підставою для звернення до суду першої інстанції з заявою про виправлення описки, а не підставою для скасування або зміни судового рішення. Як вбачається із змісту судового рішення позов задоволено повністю, про що правильно вказано в резолютивній частині заочного рішення і цей висновок суду не спростовано доводами апеляційної скарги.

Твердження Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства щодо того, що судом в резолютивній частині судового рішення не визначено, чи включає сума заборгованості суму податків та зборів, що призводить до подвійного стягнення з відповідача податків і зборів колегія суддів відхиляє, оскільки з наданої до суду першої інстанції довідки Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 03/640 від 22 квітня 2021 року не вбачається, що з заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 не здійснено відрахування відповідних податків та зборів. Належних, достовірних та допустимих доказів протилежного Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством до суду не надано.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 30 грудня 2021 року.