Провадження №2/235/2371/21
Справа №227/2821/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Грековій Ю.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки права забудовника померлого у праві спільній сумісній власності та визнання прав забудовника в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки прав забудовника у праві спільній сумісній власності та визнання прав забудовника в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був побудований на місці старого будинку його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі наданого рішенням № 29 від 09.06.2004 року Світлівської сільської ради дозволу на будівництво. Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Добропільської райдержадміністрації 15.06.2004 року було складено та затверджено будівельний паспорт на збудований житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та перепланований старий будинок під літню кухню, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 12.12.2019 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не виділена частка спадкодавця у спільному майні та не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач просить визначити, що частка права забудовника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок площею 36,8 кв.м. з надвірними господарськими будівлями та спорудами : гараж 30,3 кв.м., літня кухня 26,4 кв.м., вбиральня 28,9 кв.м., душ 28,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становила Ѕ частина; визнати за ним право забудовника на 1/6 частину житлового будинку площею 36,8 кв.м., з надвірними господарськими будівлями та спорудами: гараж 30,3 кв.м., літня кухня 26,4 кв.м., вбиральня 28,9 кв.м., душ 28,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Позивач в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, просив справу слухати без його участі ( а. с. 119, 124, 131).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день і час слухання справи повідолмлялись належним чином, просили справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги визнали у повному обсязі. ( а.с.96,120,123,127,128).

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 ( а. с. 7-8).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З матералів справи вбачається, що батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.01.1973 року ( а.с. 109).

Згідно наданої копії договору купівлі-продажу від 26.11.1998 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 придбав житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 45).

Згідно наданої копії технічного паспорта вбачається, що у 1998 році при технічному обстеженні було виявлено самовільне будівництво за вищезазначеною адресою ( а. с. 47).

Рішенням виконкому Світлівської сільської ради Добропільського району № 29 від 09.06.2004 року надано дозвіл ОСОБА_2 оформити самовільне побудовані на його присадибній ділянці в АДРЕСА_1 , житлового будинку, господарських споруд, перепланування старого житлового будинку під літню кухню (т а.с. 19).

Як вбачається з матералів справи, оформлення самовільного будівництва за адресою АДРЕСА_1 , узгоджено з відділом містобудування, архітектури та житлового-комунального господарства, що підтверджено будівельним паспортом ( а. с. 20-29).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до ч.1 статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року № 146 .

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій), а відтак правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. ( постанови Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У постановах від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та від 16 грудня 2015 року № 6-2719цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Самочинно збудоване майно не підлягає легалізації через правову процедуру спадкування (подібні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 347/2273/17).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Забудовник - особа, яка відповідно до закону отримала право власності або користування земельною ділянкою для містобудівних потреб та виконує передбачені законодавством дії, необхідні для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування.

Таким чином, для спадкування прав забудовника спадкодавець за життя повинен набути у встановленому законодавством порядку право на забудову земельної ділянки.

Норма статті 30 Земельного Кодексу УРСР ( яка діяла на час виникнення правовідносин ( придбання житлового будинку) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду.

Чинне земельне та цивільне законодавство також імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі, та знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України.

Відповідно до вищезазначених норм права до особи, яка набула право власності, на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Отже, відповідач по справі ОСОБА_2 , придбавши за договором купівлі-продажу від 26.11.1998 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , набув право користування земельною ділянкою, розташованою під даним будинком за вищевказаною адресою, а отримавши дозвільні документи на оформлення ( узаконення) самочинного будівництва, набув статус забудовника вказаної земельної ділянки, його дружина ОСОБА_4 - отримала статус співзабудовника відповідно до ст. ст. 60,63,69 СК України, та її частка у спільному будинку становить Ѕ.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, просить визнати за ним право забудовника в порядку спадкування на 1/6 частину будинку ( 1/3 від Ѕ частини ОСОБА_4 ) після смерті ОСОБА_4 , враховуючи наявність трьох спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 згідно наданої спадкової справи, що відповідає вимогам ст. 1267 ЦК України.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позовні вимоги ви знали у повному обсязі ( а. с. 123, 128).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позву. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно роз`яснень п. 24 Постанови Пленума Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, а також, приймаючи до уваги той факт, що визнання позову відповідачами не суперечить вищезазначеним нормам законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 376 1216, 1218,1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Визначити, що частка забудовника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у справі спільної сумісної власності на житловий будинок площею 36,8 кв.м. з надвірними господарськими будівлями та спорудами : гараж 30,3 кв.м., літня кухня 26,4 кв. м., вбиральня 28,9 кв.м., душ 28,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 становить Ѕ частина.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , помрлої 19.04.2019 року право забудовника на 1/6 частину ( 1/3 частина від Ѕ частини спадкодавця) житлового будинку площею 36,8 кв.м. з надвірними господарськими будівлями і спорудами: гараж 30,3 кв.м., літня кухня 26,4 кв. м., вбиральня 28,9 кв.м., душ 28,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3

Суддя: