ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2102/21 Провадження 2/636/1325/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Золотоверхої О. О.

за участю секретаря судового засідання Караулової О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», інтереси якого представляє Міроєвський Є. Є., до ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мазницького М. М., про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, який діє на підставі належним чином завіреної довіреності, звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 50151,94 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 17.08.2007 (далі - Заява). Відповідно до положень Заяви остання разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі -Умови) та Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі - Тарифи), які розміщені на офіційному веб-сайті банку та надані відповідачу в письмовому вигляді для ознайомлення, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - Договір), який, згідно з доводами позивача, за своєю правовою природою є договором приєднання. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваного кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором у межах установленого кредитного ліміту, який у подальшому змінювався згідно з умовами Договору. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов Договору, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2021 становить 50151,94 грн та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3454,68 грн; за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 46221,53 грн; з пені в розмірі 7,89 грн; з комісії в розмірі 467,84 грн. На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача, який діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, подав до суду відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що позивач пропустив строк позовної давності до своїх вимог, позивач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку дії Договору (кредитної картки), а також позивач не надав належних доказів на підтвердження підписання відповідачем Умов і Тарифів, тому останні не доводять обумовлення сторонами суми коштів, наданих у кредит, розмір відсотків за користування кредитом, розмір і порядок нарахування неустойки та комісії. Представник відповідача також подав до суду заяву, у якій просив застосувати до всіх позовних вимог строк позовної давності.

Представник позивача надіслав до суду заперечення на відзив, у яких просив позовні вимоги задовольнити, відхиляв аргументи та доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, обґрунтовуючи тим, що Договір був укладений належним чином і є дійсним, відповідач отримав кредит відповідно до умов Договору та погашав свою заборгованість за кредитним договором, останній раз 18.06.2019, що свідчить про переривання строку позовної давності, а також зазначив, що оскільки строк повернення кредитних коштів не погоджений сторонами в Заяві, то обчислення строку позовної давності починається з моменту пред`явлення позивачем вимоги про погашення заборгованості, а тому вважає, що позивач дотримав строк позовної давності.

Представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача подав заяву, у якій просив суд розглядати справу без участі його та відповідача, проти задоволення позову заперечував.

Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Представник позивача у своїй позовній заяві посилається на те, що до Договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Заяви були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору як договір приєднання. Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Ураховуючи вимоги статті 1055 ЦК України кредитні договори, які укладаються відповідно до ст. 634 (договір приєднання) мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору.

До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви витяги з Умов і Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Окрім цього, Умови і Тарифи відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх видів кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання.

Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду витяг з Умов (а.с. 48-59) та роздруківку про внесення змін до Умов (а.с. 60-66), але вказані документи не містять підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними підписуючи Заяву, а також те, що Умови в подальшому змінені з його відома і за його згоди.

Суд наголошує, що позивачем не надано копії примірника Умов, який відповідно до ст. ст. 207, 1055 ЦК України як складова частина кредитного договору має містити підпис відповідача, а надано лише витяг з нього.

На підставі викладеного суд вважає, що оскільки витяг з Умов (а.с. 48-59) та роздруківка про внесення змін до Умов (а.с. 60-66), які надані позивачем на підтвердження своїх вимог не містять підпису відповідача, а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач підписуючи Заяву, а також те, що Умови в подальшому змінені з відома і згоди відповідача, то їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного сторонами шляхом підписання Заяви. Отже, суд відхиляє умови Договору, викладені у витягу з Умов (а.с. 48-59) та у роздруківці про внесення змін до Умов (а.с. 60?66) через недостовірність таких доказів, а при вирішенні справи керується лише тими умовами Договору, які сторони узгодили шляхом підписання відповідачем Заяви.

З копії Заяви (а.с. 46-47) вбачається, що в останній відсутні відомості про домовленість сторін щодо розміру коштів, які надаються в кредит, процентів за користування кредитом, комісій, розміру неустойки за порушення зобов`язань. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлюється у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вимог про стягнення процентів з підстав та у розмірах, встановлених актами цивільного законодавства, зокрема, статтею 1048 ЦК України, позивачем не заявлено.

З огляду на викладене задоволенню підлягають лише вимоги позивача про стягнення фактичної суми, наданої в кредит (тіло кредиту).

Указане вище узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей 207, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України в аналогічній справі, викладеними у постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257, п. 1 ч. 2; ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 1, 3 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки з виписки за договором № б/н станом на 29.04.2021 (а.с. 35-43) вбачається, що 18.06.2019 відповідач вніс грошові кошти в розмірі 3427,15 грн на погашення своєї заборгованості за Договором, суд вважає, що перебіг строку позовної давності внаслідок цієї дії перервався, тому що ця дія свідчить про визнання відповідачем свого боргу. В той же час строк позовної давності щодо стягнення неустойки встановлений у 1 рік, тому в цій частині позивач пропустив строк позовної давності.

З розрахунку заборгованості (а.с. 8-34) вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем з тіла кредиту становить 3454,68 грн. При цьому, з виписки за договором № б/н станом на 29.04.2021 (а.с. 35?43) вбачається, що відповідач погашав свою заборгованість за відсотками, комісіями та пенею, правомірність нарахування яких позивач не довів перед судом. У зв`язку з тим, що позивач не довів правомірність нарахування відсотків, комісій та пені за кредитом, погашена відповідачем сума заборгованості за відсотками, комісіями та пенею підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.

Відомості про розмір унесених відповідачем сум для погашення розміру заборгованості за відсотками, комісіями та пенею в розрахунку заборгованості (а.с. 8-34) не відображені, тому суд здійснює самостійний розрахунок сум, унесених відповідачем на погашення своєї заборгованості та сум, отриманих від позивача на підставі Договору.

Зробивши самостійні розрахунки на підставі відображених у виписці за договором № б/н станом на 29.04.2021 (а.с. 35?43) відомостей суд установив, що відповідач уносив кошти для погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісіями та пенею в загальному розмірі 9856,27 грн, а сума, отримана відповідачем від позивача на підставі Договору складає 6365,43 грн. Таким чином, унесені відповідачем грошові кошти для погашення своєї заборгованості перед позивачем перевищують розмір суми, отриманої відповідачем від позивача на підставі Договору.

З огляду на викладене суд установив, що відповідач виконав свої зобов`язання з повернення суми, наданої у кредит (тіло кредиту) за Договором.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 626, 628, 1046, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 279, 352, 354, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений також у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Код , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складене 28.09.2021.

Суддя О. О. Золотоверха