27 вересня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Луньової Д.Ю.,
за участю: секретаря судового засідання Жукової Д.Д.,
за відсутності сторін,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа: Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: вул. ім. Д.І. Менделєєва, буд. № 54, м. Лисичанськ, Луганська область) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -
Позивач звернулась до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів на дитину у розмірі 48 566,72 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що на виконанні у Лисичанському ВДС СМУ МЮ (м. Харків) знаходиться виконавчий лист від 30 січня 2015 року яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на день подання позу у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 53 383,96 грн. Позивач провела розрахунок неустойки та зазначила, що вона з 18 листопада 2014 року по 01 квітня 2021 року становить 452 901,73 грн. Однак, зважаючи на положення ст. 196 СК вона просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 48 566,72 грн.
20 квітня 2021 року винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху. На виконання якої позивачем надана копія позовної заяви де позивач уточнила розмір пені та просила стягнути з відповідача неустойку у розмірі 45 291 грн.
Ухвалою від 05 травня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Луньовою Д.Ю., постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У судове засідання позивач не з`явилась, 14 червня 2021 року надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Позовні вимоги підтримала.
В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада».
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не направив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та позиції позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З копії виконавчого листа виданого Лисичанським міським судом Луганської області № 2/415/110/15 від 30 січня 2015 року, що з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 2/415/1351/18 про стягнення з ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 18 листопада 2014 року по березень 2021 року становить 53 383,96 грн.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Враховуючи викладене, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач був обізнаний про вказані зобов`язання, оскільки аліменти періодично сплачував, однак не щомісячно та не у повному розмірі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Відповідачем не подано до суду заперечень проти позову з належними, допустимими та достатніми доказами в спростування доводів позивача, не надано й доказів відсутності вини у виникнення заборгованості, тому враховуючи, що відповідач допустив заборгованість позивач має право на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+… (Anх1%хQn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при вирішенні спору про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів слід з`ясувати розмір не сплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року за результатами розгляду справи № 572/1762/15-ц.
Позивач долучив до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, проведений державним виконавцем. Даний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Доказів повного або часткового погашення заборгованості не надано. Зважаючи на викладене, суд вважає наданий розрахунок належним доказом, та при розгляді справи керується саме ним.
Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, прийшов до висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за період з 18 листопада 2014 року по 01 квітня 2021 року становить 452 901,73 грн., згідно наведеного вище у рішенні правила обрахунку пені.
При цьому, до проведеного розрахунку розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, суд застосовує положення ч. 1 ст. 196 СК України, відповідно до якого, сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментам.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, що розмір пені, який підлягає стягненню, не може бути більшим 100 % заборгованості, максимально враховуючи інтереси дитини, суд, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи також положення ст. 13 ЦПК України та те, що позивач просить стягнути з відповідача лише 45 291,00 грн, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, тому стягує з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , в розмірі 45 291,00 грн за період з 18 листопада 2014 року по 01 квітня 2021 року.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, ст. ст. 13, 81, 128, 141, 247, 259, 274, 263-265, 352, 354 ЦПК України та на підставі ст. 196 СК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), неустойку за прострочення сплати аліментів на дитину в розмірі 45 291 (сорок п`ять тисяч двісті дев`яносто одна) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.Ю. Луньова