Справа № 450/1771/21 Провадження № 2/450/1299/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Добош Н.Б,

при секретарі Гев`як Ю.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про предмет спору : визначення частки у спільному майні по 1/2 частини кожному із її співвласників, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 ,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): позивач посилається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.07.2008 року, видане Комунальним підприємством «Оброшин» на підставі розпорядження №5 від 17.06.2008 року. Дана квартира належить їй та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19539027 від 15.07.2008 року. У спірній квартирі позивач проживає одна. Відповідач, після розлучення із нею, проживає у сусідньому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Раніше відповідач не з`являвся у спільній квартирі, однак останнім часом почав приходити до квартири, чим спровокував конфлікти між ними. Відповідач категорично заперечив щодо ремонту у спільній квартирі, який хотіла здійснити позивачка для покращення житлових умов, та ствердив, що спірна квартира належить лише йому. Також відповідач ствердив, що він не дасть згоди на визначення часток із сумісного спільного володіння, тим самим перешкодить позивачці розпорядитись своїм майном. Відтак, з метою захисту своїх прав, позивачка змушена була звернутись до суду. Просить визначити частки в квартирі, що є спільною власністю сторін.

Відповідач подавав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого вказує, що не спростовує право позивача на частку спільної квартири і не проти її поділу на частки, однак, про намір такого поділу дізнався лише з позовної заяви, оскільки таку пропозицію в інший спосіб йому ніхто не висловлював. Відповідач визнає право позивача на поділ квартири у рівних частках, як передбачено ч.2 ст. 372 ЦК України. Тому, з огляду на ч.4 ст. 372 ЦК України, відповідач не бачить підстав для поділу квартири у судовому порядку, оскільки ці правовідносини можна врегулювати шляхом укладення Договору про поділ майна. Крім того, звертаючись в суд із цим позовом, позивач просить витрати покласти на відповідача, чим покладає на нього більш значний фінансовий тягар, який сторони мали б розділити при позасудовому поділі квартири. Фактично, позивач хоче здійснити поділ майна за рахунок відповідача, шляхом звернення до суду за відсутності предмету спору, оскільки відповідач не заперечує проти поділу і готовий здійснити його у позасудовому порядку. Також просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Представник позивача, в судовому засідання позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити. Щодо клопотання відповідача стосовно закриття провадження у справі заперечила, оскільки з часу отримання позовної заяви відповідач не звернувся до позивача із пропозицією мирно врегулювати спір у позасудовому порядку, доказів такого звернення до суду не подано. Відтак, таке клопотання вважає обраним способом для затягування судового розгляду за позовом про виділ часток. Наполягає, що позивач за позовом неодноразово зверталась до відповідача з проханням виділити частки, однак останній відмовлявся та наполягав, що квартира належить виключно йому. Після отримання позовної заяви, відповідач не звертався до неї із пропозицією у позасудовому порядку вирішити це питання. Відтак, заперечує проти закриття справи та наполягає на своїх вимогах.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, розгляд справи просить проводити у його відсутності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

21.05.2021 року запит, щодо доступу до персональних даних; 08.06.2021 року відповідь на запит; 10.06.2021 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 20.12.2021 року відзив на позовну заяву; 20.12.2021 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 20.12.2021 року ухвала про відкладення розгляду справи; 24.12.2021 року ухвала про призначення справи до судового розгляду.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 19539027 від 15 липня 2008 року, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідно до технічного паспорта квартира складається із двох житлових кімнат, житловою площею 27,6 кв. м, 1 кімната -16,6 м.кв; 2 кімната -11,0 кв.м. Загальна площа -45,7 кв.м.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст.319 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК).

Отже, в результаті поділу майна, яке належало співвласникам на праві спільної сумісної власності, правовий режим такого майна змінюється, а саме, воно перетворюється у майно із визначенням часток кожного із співвласників, що є спільною частковою власністю.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII Про приватизацію державного житлового фонду ).

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності, будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/2 частці. При цьому сторонами не зазначено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників спірної квартири.

На підставі викладеного, враховуючи те, що перед зверненням до суду спірна квартира належала сторонам на праві спільної сумісної власності, у співвласника виникла вимога про визначення частки у спільному сумісному майні, самостійно згоди з цього питання співвласники не досягли, отже суд прийшов до висновку про можливість визначення часток у спільній сумісній власності, а тому позов підлягає до задоволення.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, то в задоволенні такого, слід відмовити, оскільки сторони не врегулювали спірне питання, яке є переметом розгляду в позасудовому порядку, тобто таке залишилося неврегульоване. Доказів звернення відповідача до позивача щодо позасудового врегулювання даного спору не представлено.

Вказана позиція узгоджується з постановою ВС від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20, відповідно до якої, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_2 ,- задоволити.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , є рівними та становлять по 1/2 частині кожному.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 04.01.2022 року.

СуддяН. Б. Добош