Справа № 183/4346/21
№ 2/183/3049/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Устименко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2010 року, та зареєстрованого о органах БТІ, йому на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно домової книги у будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , яка не проживає у зазначеному будинку більше одного року, не користується ним, не сплачує комунальні послуги, не має особистих речей у житловому будинку, не цікавиться житлом.
Позивач зазначає, що жодним чином не чинить перешкод відповідачці у користуванні житлом, остання виїхала на постійне місце проживання до Автономної Республіки Крим.
Оскільки відповідачка не є родичем позивача, в будинку фактично не проживає, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, оскільки несе витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги.
Ухвалою суду від 14 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою суду від 20 серпня 2021 року закінчене підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем її реєстрації, а тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Враховуючи це, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2010 року, ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 (а.с.14), що також підтверджується витягом з про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» 15.06.2010 (а.с.15).
У вказаному житловому приміщенні зареєстрована відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою виконкому Новомосковської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 14 липня 2021 року № 2808 (а.с.19).
Правовідносини, що виникли між сторонами щодо захисту права власності, врегульовані наступними нормами закону, а саме.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Суду надано акти від 18 грудня 2019 року та від 02.07.2021 року, у відповідності до яких ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак не проживає у будинку з 2016 року по теперішній час, за повідомленнями мешканців кварталу виїхала на постійне місце проживання до АРК Крим (а.с.12-13).
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_2 не проживаючи в даному будинку, втратила право користування ним. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10-12, 27, 30, 58-62, 209, 212-215, 280 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Сорока.