16 вересня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого: судді - Панченко О.М.
при секретарі - Богослов Ю
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФМ АКЦЕНТ", ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванченко В.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання недійсним договору, витребування майна, -
У вересні 2020 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ "ПФМ АКЦЕНТ", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванченко В.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання недійсним договору, витребування майна.
Ухвалою суду від 02.10.2020 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання на 16.11.2020 року.
Ухвалою суду від 18.12.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. належним чином завірені копії всіх документів (реєстраційної справи), згідно з якими здійснювалась державна реєстрація права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4
20.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. на виконання ухвали суду від 18.12.2020 року було надано належним чином засвідчені копії документів реєстраційної справи щодо реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .
У січні 2021 року позивачкою було подано до суду заяву, якою вона збільшила обсяг заявлених позовних вимог та просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. від 16.09.2020 року про реєстрацію право власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та витребувати з володіння ОСОБА_4 на її користь квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 11.03.2021 року заяву позивачки про забезпечення позову задоволено, заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження відносно квартири АДРЕСА_1 , індексний номер об`єкта нерухомого майна: 54088991.
31.08.2021 року ТОВ "ПФМ АКЦЕНТ" (надалі відповідач - 2) в особі директора Воробйова С.В. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що іпотекодавцю - позивачці ОСОБА_2 було направлено письмове повідомлення про укладення договору про відступлення права вимоги за договорами позики та іпотеки, крім того для проведення реєстрації відповідачем - 2 було зроблено оцінку квартири, таким чином, відповідачем - 2 були в повній мірі дотримані положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Закону України «Про іпотеку».
Ухвалою суду від 11.03.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та просив суд про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідачі та треті особи до суду не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Суд вважає, за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечував представник позивачки, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши вступне слово представника позивача у справі, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.09.2018 року між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір позики грошових коштів у сумі 645 757 (шістсот сорок п`ять тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень.
У якості забезпечення зобов`язань за договором позики грошових коштів 14.09.2018 року між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 , був укладений договір іпотеки нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі за №3400.
19.12.2018 року між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін №1 до договору позики від 14 вересня 2018 року.
28.11.2019 року між відповідачкою ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «ПФМ АКЦЕНТ» був підписаний договір про відступлення прав за договором іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченко В. Ю.
Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51171161 від 17.02.2020 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за Відповідачем ТОВ «ПФМ АКЦЕНТ».

16.09.2020 року приватним нотаріусом Гембарською Світланою Іванівною був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , згідно якого власником квартири стала ОСОБА_4 .

Рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. від 16.09.2020 року, було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 .

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1,2 ст. 368 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом ( ч.1 ст. 388 ЦК).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) ( ч.1 ст. 572 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Як вбачаться з встановлених у справі обставин, позивачка неналежно виконувала умови договору позики, забезпеченого іпотечним договором, внаслідок чого у неї утворись заборгованість.

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) було передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Так договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем в суді, якщо він доведе, що основне зобов`язання і умови іпотечного договору не були порушені.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва норми статті 37 Законом України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VІ змін до статті 36 Закону України "Про іпотеку" її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 5.2 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватись шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститися у цьому договорі.

Пунктом 6.1 Іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом переходу права власності.

Відповідно до п. 6.2. Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки може здійснюватись на розсуд Іпотекодержателя або шляхом передачі права власності Іпотекодержателю на предмет іпотеки в рахунок виконання основного договору, або шляхом набуття Іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, у порядку. Встановленим цим договором.

Згідно з п. 6.3.1. Іпотечного договору застереження яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є Предметом іпотеки.

Відповідно до п. 6.4. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником Іпотекодавцем умов основного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень.

Пунктом 6.6. Іпотечного договору передбачено, що вимога про усунення порушень надсилається поштою рекомендованим листом або будь-якою службою кур`єрської доставки. Письмова вимога направляється за місцезнаходженням іпотекодавця, зазначеним у цьому договорі.

Згідно Іпотечного договору, місцезнаходженням іпотекодавця - позивачки є АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи міститься вимога про усунення порушення від 24.12.2019 року іпотекодержателем ТОВ "ПФМ АКЦЕНТ (а.с. 99) на адресу іпотекодавця - позивачки (а.с. 98), але ця адреса: АДРЕСА_3 не збігається з адресою, яка зазначена в іпотечному договорі.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 757/13243/17 від 29.09.2020 року належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслано належним чином, проте не отримане іпотекодавцем внаслідок власної недбалості або ухилення від отримання.

При цьому суд звертає увагу, оскільки адреса на яку було відправлено вимогу про усунення порушення не є адресою реєстрації та фактичного проживання позивачки та іпотекодавця, то дії іпотекодержателя не відповідають законодавству та є порушенням вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ч.4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст.18 вказаного вище Закону встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Відповідно до п.57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення; далі - Порядок) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 61 зазначеного Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статті 37 Закону України "Про іпотеку" порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р., норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 р. по справі № 127/8068/16-ц (провадження № 61-5164св18), аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно.

Право іпотекодержателя на застосування застереження, передбаченого п. 6. Іпотечного договору не є абсолютним. Можливість його реалізації залежить від цілого ряду умов. На момент підписання Іпотечного договору, сторони не могли визначити істотні умови застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя з об`єктивних причин. Саме у зв`язку з цим, договором передбачено надсилання повідомлення, де, насамперед, має бути зазначено який саме позасудовий спосіб звернення стягнення обрано Іпотекодержателем, якими є строки добровільного виконання зобов`язання, за яку ціну буде звернено стягнення і т.п.

Таке повідомлення й фактично є способом погодження істотних умов застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі №306/2053/16ц, провадження №14-22цс19, визначено, що позовні вимоги мають розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав є похідними від спору щодо права на майно, як передбачено у частині першій статті 19 ЦПК України. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності цього майна. Такий спір має приватноправовий характер.

Також Велика палата у даної Постанові погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки, на момент звернення стягнення, є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 серпня 2021 р. по справі № 461/4240/17 (провадження № 61-13852св20) правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

За змістом статті 3 зазначеного Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Задовольняючи скаргу боржника на дії приватного виконавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що експертна оцінка спірного нерухомого майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, зокрема його внутрішнього огляду, що могло вплинути на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвести до реалізації описаного та арештованого нерухомого майна за заниженою ціною.

У матеріалах справи немає доказів того, що виконавець чи оцінювач зверталися до боржника з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, сформованої під час розгляду справи № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та викладеної у постанові від 14 листопада 2018р., однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цім Кодексом.

Відповідач ТОВ «ПФМ АКЦЕНТ» не надав суду належних доказів направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення договору позики, відтак, державна реєстрація права власності на квартиру проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, крім того відповідач не надав до суду доказів погодження ціни набуття права власності на предмет іпотеки з позивачем, на момент звернення стягнення, що є істотною обставиною. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач чи оцінювач зверталися до позивачки з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки.

Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з підстав їх обґрунтованості та доведеності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідачів пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 4,5,12,13,19,81,141,263-265,267,273,280,354,355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ПФМ АКЦЕНТ», ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванченко В.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська С.І. про визнання неправомірним та скасування рішення, визнання недійсним договору, витребування майна, -задовольнити.

Визнати недійсним договір про відступлення прав за договором іпотеки від 28.11.2019 року укладений ОСОБА_3 та ТОВ «ПФМ АКЦЕНТ», , що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Іванченко В.Ю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Золотих О.О., індексний номер 51171161 від 17.02.2020 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ПФМ АКЦЕНТ», код ЄРДПОУ 42317635.

Витребувати з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. від 16.09.2020 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 661 грн. 66 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПФМ АКЦЕНТ» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 661 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 661 грн. 66 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.М. Панченко