Провадження № 2/756/6483/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Тихої О.О.,

секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначає, що 09.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораем О.С. вчинено виконавчий напис №113654 про стягнення з нього як з боржника на користь ТОВ «Ізі кредит» заборгованості за кредитним договором №247648 від 08.11.2019 у сумі 20710,00 грн.

Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, а отже наявні всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне.

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні виконавчого напису нехтував чинними нормами діючого законодавства, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, оскільки перед вчиненням оскаржуваного виконавчого напису не перевірив безспірність суми боргу за кредитним договором №247648 від 08.11.2019, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надсилання кредитором письмової вимоги про усунень порушень боржнику, разом з тим жодних повідомлень позивачем отримано не було, а про наявність порушень кредитного договору, на які посилався кредитор як на підставу для вчинення виконавчого напису, позивач дізнався лише під час здійснення виконавчих дій з примусового стягнення заборгованості, тобто позивач був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо суми заборгованості, тощо. При цьому нотаріусом не враховано, що пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 - визнано незаконним та нечинним. Крім того, позивач зазначає, що про існування виконавчого напису вона дізналася лише тоді, коли на її рахунки було накладено арешт в рамках виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 24.092021 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.

17.11.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Зазначає, що 08.11.2019 між ТОВ «Ізі Кредит» т а ОСОБА_1 на підставі заяви про видачу кредиту було укладено кредитний договір №247648, відповідно до якого позивач отримав у кредит грошові кошти у сумі 10500,00 грн.

З умовами користування кредитними коштами ОСОБА_1 був ознайомлений під час підписання договору та мав можливість, у разі незгоди, відмовитися від підписання договору, проте кредитний договір був підписаний позивачем, грошові кошти отримані, та протягом 14 днів останній до кредитної установи не звертався для повернення грошових коштів та продовжував в подальшому користуватися кредитом. Більш того, ОСОБА_1 з часу отримання взагалі не здійснено жодного платежу та станом на 15.11.2021 прострочення заборгованості складає 731 день. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором у останнього утворилась заборгованість за кредитом.

Представник відповідача зазначає, що доводи позивача стосовно неповідомлення його про наявність заборгованості та необхідність її погашення спростовуються тим, що 11.03.2020 за адресою проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , ТОВ «Ізі Кредит» направило вимогу-претензію про розмір заборгованості за кредитним договором та необхідність її погашення, якою ОСОБА_1 попереджено про стягнення боргу у примусовому порядку у разі невиконання своїх зобов`язань.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідач був змушений звернутися до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису, який перевіривши усі необхідні документи, вважав за можливе вчинити оскаржуваний напис. Щодо питання правомірності вчинення виконавчого напису нотаріусом - воно знаходиться поза межами відповідальності ТОВ «Ізі Кредит», оскільки тільки нотаріус визначає достатність та обґрунтованість наданих йому для вчинення виконавчого напису документів, відповідність їх до законодавства.

Зазначає, що Постанова КАСУ від 22 лютого 2017 року та Ухвала ВАСУ, на які посилається Позивач, стосується лише скасування постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, про зміни до Постанови КМУ № 1172, але не скасовує в цілому цю постанову (№ 1172). Постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999є чинною та саме на підставі п. 2 вказаної постанови нотаріус вчинив виконавчий напис.

26.11.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач вказує на те, що з наданих відповідачем документів вбачається, що письмова вимога щодо сплати заборгованості за кредитом була надіслана йому вже після направлення нотаріусу заяви про вчинення виконавчого напису, проте, вказаний лист позивач взагалі не отримував про що свідчить відсутність його особистого підпису. Вважає, що посилання відповідача на те, що Постанова КМУ №1172 від 29.06.1999 є чинною, а виконавчий напис може здійснюватися на нотаріально не посвідченому кредитному договорі є хибними, оскільки, як на день вчинення виконавчого напису, так і на день звернення з вказаним позовом редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172,передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Треті особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.11.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Ізі Кредит» укладено кредитний договір №247648 про надання кредиту у сумі 10500,00 грн.

Відповідно до Додатку до Кредитного договору №247648 від 08.11.2019 остання дата платежу 08.05.2020.

09.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №113654 про стягнення з нього як з боржника на користь ТОВ «Ізі кредит» заборгованості за кредитним договором №247648 від 08.11.2019, яка утворилась за період з 15.11.2019 по 11.03.2020 у сумі 20710,00 грн. і складається з наступного: 10500,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8610,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1600,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями.

06.05.2021приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (ВП №65339934).

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.19 ст.34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

Безспірний борг - це борг, що визнається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Постановою Кабінету Міністрів України, №662 від 26.11.2014 року внесено зміни до вказаного Переліку та доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом « Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», відповідно до якого для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, на момент вчинення виконавчого напису набрало чинності судове рішення, яким визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України, №662 від 26.11.2014 року, якою доповнено Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Вказана обставина дає змогу дійти висновку про те, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача вчинений на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, оскільки на момент його вчинення зміни до Переліку, якими було запроваджено можливість вчинення виконавчих написів по стягненню заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, було визнано нечинними судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Крім того, слід зазначити, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 не погоджується з сумою заборгованості, не вважає її безспірною та зазначає, що був позбавлений можливості заперечувати проти заявлених вимог кредитодавця, оскільки не отримував жодної претензії останнього.

Представником відповідача надано копію претензії №9/ВМ від 11.03.2020, яка нібито направлялася 11.03.2020 на адресу боржника ОСОБА_1 про порушення нею зобов`язань за кредитним договором №247648 від 08.11.2019 та необхідність усунення вказаних порушень, на останню відому адресу позивача: АДРЕСА_1 . На підтвердження вказаного факту відповідачем долучено Список згрупованих поштових відправлень №140, відповідно до якої поштове відправлення за №769 було відправлено позивачу за вищезазначеною адресою лише 02.12.2020, тобто за 7 днів до вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Проте, з наданих документів не вбачається, чи отримував позивач вказаний лист, чи був він повернутий за строком зберігання, тощо. У зв`язку з наведеним суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач повідомлявся про наявність заборгованості за кредитним договором та намір відповідача у позасудовому порядку, шляхом вчинення виконавчого напису, захистити свої порушені права. Оскільки інші докази отримання позивачем вказаної вимоги банку в матеріалах справи відсутні, тому відповідачем не спростовані твердження позивача про те, що він дізнався про існування виконавчого напису лише після фактичного його виконання в рамках виконавчого провадження , а отже був позбавлений можливості висунути свої заперечення проти вимог відповідача на час вчинення виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача з приводу того, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною лише Постанову Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 року, при цьому вказана постанова не стосується Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, оскільки саме Постановою Кабінету Міністрів України, №662 від 26.11.2014 року Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а отже визнання незаконною та нечинною Постанову Кабінету міністрів України №662 , безпосередньо тягне за собою визнання нечинними частину 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16).

Враховуючи, що позивач не був у встановленому законом порядку проінформований про наявність в нього заборгованості за кредитним договором та розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку заборгованість, визначена у стягувачем у вимозі про усунення порушень, поданій нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є безспірною.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №113654, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 09грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ізі Кредит» заборгованості за кредитним договором №247648 від 08.11.2019 у сумі 20710,00 грн., яка утворилась за період з 15.11.2019 по 11.03.2020.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних в розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.

За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн., які відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу та акту приймання-передачі виконаних робіт, підписаного позивачем ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «КОНФЕР ЛЕКС», витрати на професійну правничу допомогу складають 3000,00 грн.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, керуючись принципом співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також беручи до уваги те, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №113654, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 09 грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ізі Кредит» заборгованості за кредитним договором №247648 від 08.11.2019 у сумі 20710,00 грн., яка утворилась за період з 15.11.2019 по 11.03.2020.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі кредит», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Оболонська Набережна, буд. 15, корп.4.

Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, місцезнаходження: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, буд. 35.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна, місцезнаходження: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 118, оф.402.

Суддя О.О. Тиха