печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму у розмірі 35 500, 00 грн, посилаючись на те, що бездіяльність відповідача, який мав реалізувати транспортний засіб - заставу CHEVROLET (модель LACETTI, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ) з 2011 року, сприяла зменшенню ринкової вартості автомобіля з 151 000, 00 грн до 115 500, 00 грн.

Представник відповідача у своєму відзиві позов не визнав, у заперечення вказав, що позивач погодився із сумою у розмірі 115 500, 00 грн, яку визначив оцінювач ОСОБА_4 , врахувавши реальну вартість автомобіля, його стан, ступінь зносу тощо, оскільки подав 17 листопада 2020 року державному виконавцю заяву, у якій погодився із висновком оцінювача.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

24 травня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю Писанця В. А. та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

23 липня 2021 року ухвалою судді Писанця В. А. відкрито провадження у справі для розгляду справи у загальному порядку.

28 жовтня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 408 від 28 жовтня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, та передано судді Литвиновій І. В., згідно з протоколом.

05 листопада 2021 року ухвалою суду змінено порядок розгляду справи, у зв`язку із малозначністю, із загального на спрощений без виклику сторін та третіх осіб.

22 грудня 2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

26 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» , правонаступником якого є AT КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір № DZHCAK13450006, згідно з яким банк надав позивачу кредит в розмірі 14 014, 79 доларів США.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DZHCAK13450006 ПАТ КБ «ПриватБанк» і позивач 26 березня 2008 року уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким позивач надав у заставу автомобіль CHEVROLET, модель LACETTI, 2008 pоку випуску, тип ТЗ, легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість якого оцінена у розмірі 71 500, 00 грн.

20 грудня 2011 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська (справа №2- 1439-2011) були задоволені у повному обсязі вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль CHEVROLET (модель LACETTI, 2008 року випуску, тип ТЗ, легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ), шляхом безпосереднього продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з правом укладення договору купівлі-продажу предмету застави, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

09 грудня 2013 року транспортний засіб було вилучено у позивача представниками банку для подальшого продажу і зарахування грошових коштів від реалізації у рахунок погашення заборгованості.

21 березня 2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська (справа № 2- 1439-2011) була постановлена ухвала про виправлення технічної помилки (не вказано номер кузова/шасі) у рішенні суду від 20 грудня 2011 року.

Виконати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року (справа № 207/1952/15-ц), ПАТ КБ «ПриватБанк» не мало можливості, у зв`язку з тим, що 06 березня 2014 року державним виконавцем Перемитько Ю. В. Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції при примусовому виконанні постанови № 195758 від 29 серпня 2013 року, виданої ДАІ м. Дніпродзержинськ, на користь держави про стягнення штрафу у розмірі 850, 00 грн було накладено арешт на вищевказаний автомобіль, належний на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року у справі № 207/3068/15-ц звільнено з-під арешту, накладеного Баглійським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , а саме: автомобіль марки CHEVROLET, модель: LACETTI, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2015 року у справі № 207/1952/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № DZHCAK13450006 від 26 березня 2008 року у розмірі - 18 055, 55 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 24 березня 2015 року складає 420 333, 10 грн.

07 грудня 2015 року старшим державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 49582580 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

25 квітня 2016 року виконавче провадження № 49582580 від 07 грудня 2015 року закрито, у зв`язку з надходженням до ВДВС ухвали № 207/1952/15-ц (2-п/207/5/16) від 30 березня 2016 року про скасування заочного рішення від 13 серпня 2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору № DZHCAK13450006 від 26 березня 2008 року у розмірі 18 055, 55 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24 березня 2015 року складає 420 333, 10 грн.

14 червня 2017 року на замовлення відповідача судовим експертом товарознавцем Зименко Е. А. проведено експертне дослідження щодо ринкової вартості вилученого у позивача транспортного засобу, яка становила 151 000, 00 грн.

20 вересня 2017 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 207/1952/15-ц з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 238 900, 52 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 215 620, 52 грн та пені у розмірі - 23 280, 00 грн.

Ухвалами Касаційного цивільного суду від 01 березня 2018 року у справі № 207/1952/15-ц касаційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» повернуто заявникам.

19 червня 2020 року державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Матяш А. С. відкрито виконавче провадження № 62378049 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 207/1952/15-ц від 02 серпня 2017 року, що виданий Баглійським районним судом.

16 вересня 2020 року постановою старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Сищик О. О. описано та арештовано майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , а саме: автомобіль марки CHEVROLET (модель: LACETTI, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 ).

Згідно з звітом про оцінку вартості майна оцінювача ОСОБА_4 , вартість арештованого майна складає 115 500, 00 грн.

17 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав державному виконавцю заяву, в якій погодився з висновками про вартість майна у розмірі 115 500, 00 грн.

04 січня 2021 року за результатами електронних торгів транспортний засіб було реалізовано за 107 415, 00 грн.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

В обґрунтування позову позивач посилається на завдання йому шкоди у розмірі різниці - 35 500, 00 грн - між вартістю вилученого у нього автомобіля станом на 2017 року - 151 000, 00 грн, згідно з висновком товарознавця ОСОБА_5 , та на момент реалізації - 115 500, 00 грн, як визначив оцінювач ОСОБА_4 , із посиланням на положення статей 22, 1166 Цивільного кодексу України.

Позивач вказує, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у справі № 207/1952/15-ц встановлено, що кредитор не реалізацією заставного автомобіля ОСОБА_1 , на який звернуто стягнення рішенням суду від 20 грудня 2011 року, сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, та не вжив заходів щодо їх зменшення.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, шкода, заподіяна особі і майну фізичної особи або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає існування презумпції вини заподіювача шкоди, тому якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача та виникненням шкоди.

Судом встановлено, що виконати рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року (справа № 207/1952/15-ц) про звернення стягнення на предмет застави, банк не мав можливості, оскільки 06 березня 2014 року державним виконавцем Перемитько Ю. В. Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції при примусовому виконанні постанови № 195758 від 29 серпня 2013 року, виданої ДАІ м. Дніпродзержинськ, на користь держави про стягнення штрафу у розмірі 850, 00 грн було накладено арешт на вищевказаний автомобіль, належний на праві власності ОСОБА_1 .

За таких обставин банк був змушений звертатися до суду із позовом про звільнення майна - транспортного засобу - з-під арешту. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року у справі № 207/3068/15-ц задоволено позов про звільнення з-під арешту, накладеного Баглійським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , а саме: автомобіль марки CHEVROLET (модель: LACETTI, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 ).

Після цього, 07 грудня 2015 року старшим державним виконавцем Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 49582580 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду, проте 25 квітня 2016 року воно було закрито, у зв`язку з надходженням до ВДВС ухвали № 207/1952/15-ц (2-п/207/5/16) від 30 березня 2016 року про скасування заочного рішення від 13 серпня 2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору № DZHCAK13450006 від 26 березня 2008 року у розмірі 18 055, 55 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24 березня 2015 року складає 420 333, 10 грн.

Згодом 14 червня 2017 року на замовлення відповідача судовим експертом товарознавцем Зименко Е. А. проведено експертне дослідження щодо ринкової вартості вилученого у позивача транспортного засобу, яка становила 151 000, 00 грн.

Із змісту рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у справі № 207/1952/15-ц, яким з ОСОБА_1 присуджено стягнути заборгованість за кредитним договором, і було зроблено висновок, що через те, що заставний автомобіль не був реалізований, кредитор сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням грошового зобов`язання, не вжив заходів щодо їх зменшення, не вбачається, що судовим рішенням встановлено завдання збитків позивачеві з вини банку.

Окрім цього, неможливо встановити, чи було повідомлено сторонами суду під час перегляду рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року (справа № 207/1952/15-ц) обставини, що на автомобіль було накладено арешт державним виконавцем Перемитько Ю. В. Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції при примусовому виконанні постанови № 195758 від 29 серпня 2013 року, виданої ДАІ м. Дніпродзержинськ, про стягнення штрафу у розмірі 850, 00 грн, про те, що у судовому порядку такий арешт було скасовано - справа № № 207/3068/15-ц, а також про виконавче провадження № 49582580, та чи враховувалися вони при постановленні судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Вимоги про стягнення з AT КБ «ПриватБанк» суми різниці вартості арештованого майна, є необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що автомобіль CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , арештовано у виконавчому провадженні № 62378049, яке, відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження, на даний час не завершене. Право на арешт майна та його реалізацію надано державному виконавцю положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, посилання скаржника на оцінку майна, яка було складена 14 червня 2017 року та визначає вартість майна на дату її складення, є недоцільним, оскільки частина друга статті 1213 Цивільним кодексом України передбачає, що вартість майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Також відсутні правові підстави для застосування положень статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, оскільки арешт та реалізація автомобіля CHEVROLET LACETTI (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) здійснюється державним виконавцем у межах примусового виконання виконавчого документу.

Таким чином суд приходить до переконання, що позивачем не доведено завдання йому майнової шкоди та збитків з вини банку.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним і задоволенню не підглядає.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-22, 1166 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2021 року.

Суддя І. В. Литвинова