Справа № 298/815/21
Номер провадження 2/298/238/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Зизич В.В.,

за участю секретаря судового засідання Брітова Е.А.,

номер справи 298/815/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

за участю відповідача ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 16 травня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований у Костринській сільській раді Великоберезнянського району Закарпатської області, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 16 травня 2009 року, актовий запис №1.

Зазначає, що від спільного подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 . Наразі син постійно проживає з позивачкою, вихованням та матеріальним утриманням малолітньої дитини займається лише вона. Єдиним доходом позивачки є періодичні мінливі доходи від надання послуг з манікюру, яких вкрай не вистачає.

Вказує, що близько двох років відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, наскільки їй відомо, то останній працює на заробітках у Чеській республіці, отримує гідну заробітну плату близько 30000 гривень, а відтак є матеріально забезпеченим і має змогу надавати кошти на утримання дитини.

Позивачка зазначає, що 23 жовтня 2020 року вона зверталася до Великоберезнянського районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, справа №298/1382/20, однак, у зв`язку з тим, що відповідач знявся з реєстрації в Україні, у видачі судового наказу їй було відмовлено.

Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а саме з 23 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 повідомлялася про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. В прохальній частині позову позивачка просить розгляд справи провести без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 спочатку заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, однак в ході судового розгляду справи позицію змінив, зазначивши, що заявлений позивачкою розмір аліментів визнає, такий готовий сплачувати, однак заперечив щодо періоду, з якого позивачка просить проводити стягнення. Пояснив, що бере активну участь у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні сина, часто проводить з ним час, забирає його до себе додому. Ствердив, що з позивачкою проживають по сусідству, він постійно забирає сина з школи. Також зазначив, що періодично надає позивачці кошти на утримання дитини, однак підтвердити даний факт відповідними документами не може. Повідомив, що працює на ТОВ «Фаотехнік» дизайнером схем, має задовільний стан здоров"я, інших осіб на утриманні не має.

Суддя, заслухавши пояснення відповідача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , 16 травня 2009 року було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 16 травня 2009 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 16 травня 2009 року зареєстрували шлюб у Костринській сільській раді Великоберезнянського району Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 01.

Від шлюбу подружжя має дитину: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 8 квітня 2010 року.

З позовної заяви слідує, що сторони по справі проживають окремо, спільна дитина подружжя зареєстрована із позивачкою, що підтверджується довідкою Костринської сільської ради від 24 вересня 2020 року за №276. Факт проживання малолітнього ОСОБА_3 з позивачкою та перебування дитини на утриманні позивачки, відповідачем не оспорюються, зазначені обставини останнім підтверджено в судовому засіданні.

Позивачка, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків з надання дитині матеріального утримання, тобто на факт порушення прав сина на матеріальне забезпечення його батьком, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин, суд вважає, що порушене право позивача, на утриманні якої знаходиться дитина, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів.

При цьому суд враховує аргументи позивачки, наведені нею на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не спростовані відповідачем, хоча останній мав таку можливість, та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України, враховуючи відсутність даних щодо наявності у платника аліментів зобов`язань утримувати інших осіб, відсутність негативних даних щодо його стану здоров`я та матеріального становища, погоджується із запропонованим позивачем розміром аліментів.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд погоджується із запропонованим позивачкою до стягнення розміром, який остання згідно поданого нею позовом визначає у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.

Враховується судом і та обставина, що відповідач є особою працездатного віку, має місце роботи, будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо неможливості сплати аліментів до суду не надав.

За наведених обставин вимоги позивача ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами.

При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 180-182, 183 СК України та на окремі з яких вірно посилається позивач у поданому позові.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне проводити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у визначеному судом розмірі з 23 липня 2021 року - з дня пред"явлення позову (23 липня 2021 року відмітка дати на штемпелі поштового відправлення). При цьому, вимога позивачки про здійснення стягнення аліментів з 23 жовтня 2020 року задоволенню не підлягає в силу положень ч.1 ст.191 СК України.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

При цьому, судом враховується те, що позивач при звернені до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 908 (дев"ятсот вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 4 січня 2022 року.

Суддя Зизич В.В.