Єдиний унікальний номер судової справи: 484/378/21
Провадження № 22ц/812/1697/21 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

27 вересня 2021 року м. Миколаїв справа № 484/378/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Базовкіної Т.М., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

без участі учасників справи належно повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Соптек» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Літвіненко Т.Я., у приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соптек» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної працівником,

встановив:

05 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Соптек» (далі ТОВ «Соптек») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

Позовна заява мотивована тим, що 31 січня 2020 року наказом №5 ОСОБА_1 прийнято на посаду водія ТОВ «Соптек» з випробувальним терміном до 07 лютого 2020 року та встановлено посадовий оклад в розмірі 4850 грн.

Цим же наказом за відповідачем закріплено вантажний автомобіль MAN TGX 18.440, шасі НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ, шасі НОМЕР_2 , власником яких є товариство.

31 січня 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено з посадовою інструкцією водія та укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

17 липня 2020 року на підставі наказу №12 ТОВ «Соптек» була створена комісія для перевірки технічного стану автотранспортних засобів, які закріплені за водієм ОСОБА_1 .

За актом обстеження автотранспортного засобу комісією було виявлено пошкодження підкузовного ящика та передньої фари автомобіля, ввіреного та переданого під матеріальну відповідальність відповідача.

Посилаючись на те, що майнова шкода заподіяна внаслідок невиконання та порушення працівником правил та вимог пунктів 2.9, 2.10 та 2.23 посадової інструкції та договору про повну матеріальну відповідальність, а також відмову ОСОБА_1 відшкодувати вартість замінених запчастин, що були пошкоджені з його вини, ТОВ «Соптек» просило стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду, заподіяну працівником в розмірі 7 131 грн. та судовий збір 2 270 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, спростовував порушення ним своїх трудових обов`язків, що призвели до заподіяння підприємству матеріальної шкоди, крім того вказував, що обстеження автотранспортного засобу було проведено без його участі, а при прийомі його на посаду водія передача та інвентаризація транспортного засобу не проводилася, та на не надання належних та достатніх доказів розміру заподіяної ним шкоди у виді оплати товариством вартості запасних частин, та встановлення їх на транспортний засіб, якому, на думку позивача, він завдав шкоду.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Соптек».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність заподіяння підприємству ТОВ «Соптек» матеріальної шкоди винними протиправними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 та взагалі заподіяння такої шкоди в цілому.

Не погодившись з таким рішення суду, ТОВ «Соптек» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Соптек» в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заявник вказував, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги посадову інструкцію водія, як належний доказ, через заперечення відповідача про справжність його підпису на цьому документі. Суд невірно застосував норми ст. 134 КЗпП України, оскільки помилково не врахував те, що ТОВ «Соптек» уклав з ОСОБА_1 договір про повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємством та невірно оцінив подані підприємством докази.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «Соптек» № 5 від 31 січня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду водія, встановлено оклад 4 850 грн., та закріплено за ним автомобіль MAN TGX 18.440, шасі НОМЕР_1 з напівпричепом марки SCHMITZ, шасі НОМЕР_2 . Цим же наказом встановлено строк стажування до 07 лютого 2020 року та з 10 лютого 2020 року допущення до самостійної роботи. Відповідальність за збереження, справний технічний стан та дотримання вимог законодавства щодо використання автотранспорту, економного використання паливно-мастильних матеріалів покладено на ОСОБА_1 (а.с.8)

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , 31 січня 2020 року за ТОВ «Соптек» зареєстровано автомобіль марки MAN TGX 18.440, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , а 11 лютого 2020 року - напівпричеп марки SCHMITZ, шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_6 (а. с. 15-16).

31 січня 2020 року ОСОБА_1 був ознайомлений з правилами роботи і зобов`язався у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому та збереження ввірених йому товарно - матеріальних цінностей та коштів, а також (в разі коли це передбачено його посадовими обов`язками) дотримуватись порядку та строків подання звітності, про що свідчить його особистий підпис у відповідній заяві (а.с.13).

За змістом пунктів 2.9, 2.10, 2.23 Посадової інструкції водія автотранспортного засобу, затвердженої директором ТОВ «Соптек» 31 січня 2020 року, водій зобов`язаний: стежити за технічним станом автомобіля, виконувати самостійно необхідні роботи по забезпеченню його безпечної експлуатації (відповідно до інструкції по експлуатації), вчасно проходити технічне обслуговування в сервісному центрі і технічний огляд; утримувати двигун, кузов і салом автомобіля в чистоті, захищати їх призначеними для цього відповідними засобами догляду за тими чи іншими поверхнями; тримати робоче місце і довірену техніку в чистоті і працездатному стані.

Відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність працівника, укладеного 31 січня 2020 року між сторонами, ОСОБА_1 взяв на себе відповідальність за збереження, справний технічний стан та дотримання вимог законодавства щодо використання ввіреного йому автотранспортного засобу, економного використання паливно-мастильних матеріалів (а.с.12).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність заподіяння підприємству ТОВ «Соптек» матеріальної шкоди винними протиправними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 та взагалі заподіяння такої шкоди в цілому.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України).

Згідно зі статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).

Пунктом першим статті 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

В Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва , затвердженому постановою Держкомпраці СРСР від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік № 447/24), зазначені посади і роботи, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва.

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку № 447/24 не зазначені, або якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини робітника шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 303/3693/15-ц (провадження № 61-5969св18) та від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17 (провадження № 61-1146св19).

Посада водія не входить до Переліку № 447/24 і такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва.

Не передбачають вони і дій, пов`язаних зі збереженням транспортного засобу, який використовує водій під час перевезення вантажу.

Згідно з посадовою інструкцією водія ТОВ «Соптек» в посадові обов`язки відповідача входило стеження за технічним станом автомобіля, виконання самостійно необхідних робіт по забезпеченню його безпечної експлуатації (відповідно до інструкції по експлуатації), вчасне проходження технічного обслуговування в сервісному центрі і технічний огляд; утримання двигуна, кузову і салону автомобіля в чистоті, захист їх призначеними для цього відповідними засобами догляду за тими чи іншими поверхнями; тримання робочого місця і довіреної техніки в чистоті і працездатному стані.

Отже, робота відповідача безпосередньо не була зв`язана із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей.

Не внесено посади водія і до згаданого вище Переліку.

З урахуванням наведеного, висновок суду про те, що договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між товариством та ОСОБА_1 , не має юридичної сили та не може бути підставною для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди, є вірним.

Доказів завдання шкоди відповідачем не при виконанні трудових обов`язків, за що передбачена повна матеріальна відповідальність працівника за пунктом 7 частини першої статті 134 КЗпП України, матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не може нести повну матеріальну відповідальність як водій, тобто за незабезпечення схоронності цінностей, зокрема автотранспортних засобів, переданих йому для роботи, а також за заподіяння шкоди не при виконання трудових обов`язків.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримав у користування матеріальні цінності під звіт за разовою довіреністю, як це передбачено пунктом 2 частини першої статті 134 КЗпП України, а наявний в матеріалах справи наказ про закріплення автомобіля не відноситься до інших разових документів на підставі яких одержуються працівником матеріальні цінності під звіт.

Отже, висновок районного суду про те, що із зазначених підстав за заподіяну шкоду ОСОБА_1 у разі доведеності міг би нести матеріальну відповідальність у розмірі середнього місячного заробітку, є вірним.

Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Судом установлено, що наказом ТОВ «Соптек» № 12 від 17 липня 2020 року у зв`язку із невиходом на роботу водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 (о 9:40 попередив по телефону, що знаходиться на лікарняному), створено комісію для перевірки технічного стану автомобіля MAN TGX 18.440 номерний знак НОМЕР_5 , напівпричепу SCHMITZ номерний знак НОМЕР_7 та наявності всіх матеріальних цінностей, які рахуються за автомобілем та за водієм ОСОБА_1 . Закріплено автомобіль MAN TGX 18.440 номерний знак НОМЕР_5 , напівпричеп SCHMITZ номерний знак НОМЕР_7 за водієм ОСОБА_2 . Затверджено склад комісії: комерційний директор - Сіленко В.В., водій автотранспортних засобів ОСОБА_2 , завідуючий складом ОСОБА_3 (а.с.17).

Відповідно до акту перевірки технічного стану автомобіля MAN TGX 18.440 та наявності матеріальних цінностей від 17 липня 2020 року комісією, призначеною вищевказаним наказом, здійснено перевірку технічного стану автомобіля MAN TGX 18.440 номерний знак НОМЕР_5 і напівпричепу SCHMITZ номерний знак НОМЕР_7 та встановлено пошкодження автомобіля, напівпричепа та недоліки в роботі водія ОСОБА_1 , зокрема те, що підкузовний ящик та передня фара розбиті та підлягають повній заміні. Загальна сума пошкоджень становить 5300,00 грн.(а.с.18)

Як встановлено огляд технічного стану автомобіля MAN TGX 18.440 номерний знак НОМЕР_5 і напівпричепу SCHMITZ номерний знак НОМЕР_7 проведено без участі ОСОБА_1 , в період перебування останнього на лікарняному, що фактично позбавило його можливості реалізувати своє право бути присутнім при огляді ввіреного йому автомобіля та напівпричепу, надати свої пояснення або заперечення.

У відзиві на позов відповідач заперечував свою вину та порушення ним трудових обов`язків у встановлених пошкодженнях автомобіля та напівпричепу.

Дані про місце зберігання автомобіля MAN TGX 18.440 і напівпричепу SCHMITZ кожного разу у нетрудовий час відповідача матеріали справи не містять.

Згідно видаткової накладної № 1799 від 26 січня 2021 року, рахунку на оплату № 3830 від 23 липня 2020 року та платіжного доручення № 917 від 26 січня 2021 року, ТОВ «Соптек» придбало у ФОП ОСОБА_4 фару передню 4491102RMLDHEM вартістю 4816,00грн. та ящик для інструментів Cargo-T05, вартістю 2315,00грн., на загальну суму 7 131,00грн.(а.с.19, 20). На підставі акту перевірки технічного стану автомобіля MAN TGX 18.440 та наявності матеріальних цінностей від 17 липня 2020 року та рахунку на оплату № 3830 від 23 липня 2020 року складено дефектну відомість, затверджену 23 липня 2020 року директором ТОВ «Соптек», згідно якої для усунення виявлених на автомобілі дефектів необхідно замінити: підкузовний ящик, вартістю 2315,00грн. та передню фару, вартістю 4816,00грн., які ремонту не підлягають (а.с.21).

При цьому належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факти вчинення неправомірних дій, якими на думку позивача, саме відповідачем заподіяно шкоди, що входили до функцій працівника, неналежне виконання яких призвело до шкоди, вини відповідача та обстановку в якій заподіяно шкоду, а також створення умов, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, позивач суду не надав, хоча за приписами статей 12,81 ЦПК України, це є його обов`язком.

Крім того, суд першої інстанції вірно констатував те, що у видатковій накладній № 1799 від 26 січня 2021 року та рахунку на оплату № 3830 від 23 липня 2020 року не визначено до якого саме автомобіля були придбані фара передня 4491102RMLDHEM та ящик для інструментів Cargo-T05.

Не підтверджує цього факту і акт встановлення запчастин на автотранспортний засіб для усунення дефектів комплектації на автомобіль MAN TGX 18.440, номерний знак НОМЕР_5 , яким встановлено підкузовний ящик, вартістю 2315,00грн. та передню фару, вартістю 4816,00грн.

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем не доведено заподіяння підприємству ТОВ «Соптек» матеріальної шкоди винними протиправними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав покладення на відповідача матеріальної відповідальності.

За такого, колегія суддів доходить висновку, що при постановленні рішення, суд першої інстанції правильно врахував усі надані позивачем докази на підтвердження, як на його думку, факту порушення з боку відповідача трудових обов`язків, у їх сукупності, а тому обґрунтовано відмовив у позові.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди позивача з ними, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки районним судом, який їх обґрунтовано спростував.

За такого, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду інстанції на підставі положень статті 375 ЦПК України, слід залишити без змін.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Соптек» залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Т.М. Базовкіна

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2021 року.