ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 645/3898/14-ц

провадження №22-ц/818/1222/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінрайт»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року, ухвалене в складі судді Шевченко Г.С., -

УСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та гарантія» (далі ТОВ «ФК Довіра та гарантія» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 5272,63 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.04.2014 становить 59303,66 грн., та судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.08.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 14626 дол. США зі сплатою 8,49% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 12.08.2015, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за його користування в сумі, у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 22.01.2009 ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1, згідно якої погашення нарахованих процентів відбувається з 01 по 25 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. 17.02.2009 ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №2, згідно якої сторони домовились про зміну графіку погашення кредиту. 12.08.2007 з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідачем між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №223055, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання перед кредитором відповідати як солідарний боржник за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 22.04.2014 у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальній сумі 5272,63 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.04.2014 становить 59303,66 грн. 20.04.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу №17, відповідно до якого ТОВ «ФК Довіра та гарантія» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0 від 12.08.2008.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.07.2014 зупинено провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором до набрання законної сили рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2014 по справі №641/7487/14-ц задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою. Визнано припиненою поруку, що встановлена договором поруки №223055 від 12.08.2008, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 .

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2014 по справі №2-641/7487/14 апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» відхилено. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2014 залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2014 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2014 залишено без змін.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.08.2015 по справі №645/3898/14-ц відновлено провадження по справі ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.11.2015 до участі у справі в якості правонаступника позивача ПАТ «УкрСиббанк» залучено ТОВ «ФК Довіра та гарантія».

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року позовні вимоги ТОВ «ФК Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Довіра та гарантія» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12.08.2008 в розмірі 5272,63 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.04.2014 становить 59303,66 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4246,51 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.04.2014 становить 47762,42 грн.; заборгованості за відсотками 930,29 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.04.2014 становить 10463,39 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 95,83 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.04.2014 становить 1077,85 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Довіра та гарантія» судовий збір у розмірі 593,04 грн.

Рішення мотивоване тим, що 12.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, з наступним укладенням додаткових угод. Взяті на себе зобов`язання за договором банк виконав своєчасно і повністю. В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за договором виконує неналежним чином, у зв`язку із чим станом на 22.04.2014 у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальній сумі 5272,63 дол. США. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2014, яке набрало чинності 22.04.2015, позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі. Визнано припиненою поруку, що встановлена договором поруки №223055 від 12.08.2008, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 . На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК Довіра та гарантія» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на його користь заборгованості за кредитним договором в розмірі 5272,63 дол. США , що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.04.2014 становить 59303?66 грн., підлягають задоволенню частково, а саме сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 5272?63 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.04.2014 становить 59303?66 грн. підлагає стягненню з ОСОБА_1 . Крім того, з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто понесені позивачем судові витрати судовий збір у сумі 593,04 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.11.2017 замінео у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №645/38983/14-ц, виданих Фрунзенським районним судом м. Харкова 16.05.2016, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК Довіра та гарантія» заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12.08.2008, стягувача ТОВ «ФК Довіра та гарантія» на його правонаступника ТОВ «ФК Фінрайт».

22.04.2020 представник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 29.02.2016, посилаючись на те, що справу було розглянуто без належного повідомлення відповідача та дослідження всіх обставин, відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права та надати суду докази безпідставності позовних вимог, що має істотне значення для вирішення справи; відносно відповідача було порушено принцип процесуальної рівності сторін та право на справедливий розгляд справи судом.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.10.2020 заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 29.02.2016 по цивільній справі за позовом ТОВ «ФК Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що при розгляді справи судом було встановлено, що відповідач по справі про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем його проживання, що підтверджується поштовими зворотними повідомленнями. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування даного позову в провадженні суду, мав представника на підставі договору про надання правової допомоги адвокатом, заявляв клопотання та надавав докази. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованого відповідно до інформації, яку містить відповідь органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо його зареєстрованого місця проживання. З`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення. Проте, відповідачем не надано доказів того, що він не повідомив про причини неявки з поважних причин, оскільки судові повістки надсилались за адресою їх реєстрації, будь-яких доказів, що відповідачі проживають за іншою адресою, суду не надано. Доводи заявника про підстави скасування заочного рішення зводяться до оцінки доказів, які були предметом дослідження при винесенні заочного рішення, а нових підстав та доказів для скасування заочного рішення заявником не надано. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Наявність указаних обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає. Згідно існуючої практики ЄСПЛ скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними. Доказів, які мають істотне значення для вирішення справи в розумінні ст. 288 ЦПК України відповідачем не надано. Клопотання представника ТОВ «ФК Фінрайт» про заміну сторони позивача, суд вважав таким, що заявлене передчасно. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що підстав для скасування заочного рішення немає, а тому заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду адвокат Романенко Н.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, у якій просить заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.02.2016 скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи: неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведені належними та допустимими доказами; зробив правові висновки, які не відповідають обставинам справи; порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Судом першої інстанції не повідомлено ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, чим порушено його право на захист своїх прав у суді. Ухвалу про поновлення провадження у справі ОСОБА_1 не одержував, в матеріалах справи відсутня інформація про направлення йому відповідної ухвали. Про наступні судові засідання відповідач належним чином не повідомлявся. Судові повістки в засідання 21.10.2015 року та 29.02.2016 року судом ОСОБА_1 взагалі не направлялись. Інші повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 122,129,134,161,166,171), що не є підтвердженням належного повідомлення особи про дату, час та місце судового засідання. В судовому засіданні 29.02.2016, не повідомивши ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, суд незаконно ухвалив заочне рішення. За умови відсутності в матеріалах справи відомостей про вручення ОСОБА_1 судової повістки, суд першої інстанції не мав права розглядати справу та був зобов`язаний відкласти розгляд справи. Отже, відносно відповідача було порушено принцип процесуальної рівності сторін та право на справедливий розгляд справи судом. Це позбавило відповідача можливості захищати свої права та законні інтереси в судовому засіданні, чим він був поставлений в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони. Таким чином, оскаржуване рішення підлягає обов`язковому скасуванню.

Також судом першої інстанції не з`ясовані обставини укладення спірного кредитного договору та не застосовані відповідні норми матеріального права. Згідно вимог ЦК України тільки за наявності усіх істотних умов договору договір є укладеним. Спірний кредитний договір не є укладеним, оскільки він не містить істотних умов договору, які визначені Законом України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168. Зокрема, відсутні детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом; не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом; не зазначена реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); не зазначені вид і предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування їх вартості; не зазначені умови відкриття, ведення та закриття рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку. Викладене унеможливлює виконання договору, оскільки не дає позичальнику чіткої інформації про те, які саме суми, коли та в який спосіб він має сплатити, яку загальну суму він має витратити на погашення кредиту. Крім того, невід`ємними частинами договору (а отже його істотними умовами) в самому договорі (п.п. 1.2.2, 9.10. а.с. 6-14) зазначені «Графік погашення кредиту» (Додаток №1) та «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Додаток №2). Однак фактично спірний кредитний договір їх не містить, і за їх відсутності у розрізі кожного платежу за кожним періодом не є можливим не тільки виконати умови договору, а й перевірити розмір заборгованості, оскільки неможливо порівняти суми і строки фактичних платежів з сумами і строками, про які сторони мали домовитися саме через підписання зазначених графіків. При цьому, «Графік погашення кредиту», що міститься на а.с. 67, неукладеності договору не спростовує, оскільки, по-перше, він є Додатком до Додаткової угоди №2 від 17.02.2009 (а.с. 66), в той час як Договір не містив істотних умов (був неукладеним) з 12.08.2008, а по-друге, цей «Графік» не містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача та всіх умов, передбачених п. 3.2. Правил, не містить сум, які підлягають сплаті за тілом кредиту, процентами та супутніми послугами за кожним платіжним періодом. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, саме на позивача, як на банківську установу, покладено законодавством про захист прав споживачів обов`язок зазначити у кредитному договорі усі його істотні умови та узгодити їх зі споживачем.

Також апелянт вважає, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження виконання зобов`язання позивача з видачі кредиту відповідачу у сумі, в термін та в спосіб у відповідності з договором (п.п. 1.1., 1.2.2, 1.5 а.с. 6-14), що судом не перевірено. Зазначений розрахунок заборгованості не є належним та достовірним доказом наявності між сторонами кредитних правовідносин та заборгованості, оскільки складений позивачем на власний розсуд та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами.

Крім того, судом не з`ясовані обставини на підтвердження стягнення з ОСОБА_1 суми 2125,59 грн. (а.с. 24) у вигляді комісії та не застосовані відповідні норми матеріального права. Зазначена сума незаконно стягнута позивачем з ОСОБА_1 , оскільки вона не передбачена договором та заборонена законодавством про захист прав споживачів.

Судом першої інстанції не перевірений розрахунок заборгованості на відповідність договору, іншим документам та не застосовані відповідні норми матеріального права. Так, відповідно до п. 6.2 договору (а.с. 11) та вимоги, направленої позивачем ОСОБА_1 23.12.2013 (а.с. 34-35, 38) термін повернення кредиту змінений з 12.08.2015 на 02.02.2014, після чого будь-які нарахування (проценти, комісії, неустойки тощо) припиняються. Проте, розрахунок заборгованості (а.с. 20-26) містить нарахування процентів та пені після 02.02.2014 до 22.04.2014. Крім того, у розрахунку заборгованості (а.с. 20-26) порушено порядок нарахування процентів та пені. Оскільки проценти та пеня є платою за користування кредитом та за прострочення платежів, а єдиним засобом платежу в Україні є гривня, то нарахування процентів та пені має відбуватися у гривні в день виникнення відповідного зобов`язання за курсом гривні до долара США, що діяв у день такого нарахування. Проте, фактично у розрахунку заборгованості проценти та пеня на день нарахування визначені в доларах США з подальшою конвертацією в гривню за курсом, що діяв на дату подання позову 22.04.2014. Також відповідно до листа AT «СК «АХА Страхування» (а.с. 76), зазначена страхова компанія у зв`язку зі страховим випадком відносно предмета застави сплатила 06.10.2011 на користь позивача страхове відшкодування у сумі 73769,66 грн, що за курсом НБУ на день сплати складало суму 9252,78 дол. США. Проте позивачем у розрахунку заборгованості в рахунок погашення кредиту 07.10.2011 зараховано лише 8637,60 дол. США. З розрахунку заборгованості випливає, що позивач застосував несправедливі дискримінаційні умови договору стосовно права позивача застосовувати подвійну процентну ставку у разі прострочення зі сплати чергових платежів, оскільки за таке прострочення одночасно передбачено сплату пені, що всупереч Конституції України фактично накладає подвійну відповідальність за одне й те саме порушення. Крім того, з графіку погашення кредиту від 17.02.2009 (а.с. 67) випливає, що станом на 23.12.2013 (дата направлення вимоги) допустимий залишок за тілом кредиту не мав перевищувати 5571,76 дол. США, а станом на 25.04.2014 допустимий залишок за тілом кредиту не мав перевищувати 4875,28 дол. США. Натомість, з розрахунку заборгованості випливає, що станом як на дату направлення вимоги так і на дату подання позову фактично залишок за тілом кредиту складав 4246,51 дол. США, тобто залишок боргу був навіть меншим, ніж припускалось графіком погашення кредиту від 17.02.2009. Отже, у позивача взагалі були відсутні підстави для вимоги про повернення всієї суми кредиту. Суд першої інстанції зазначені обставини не перевірив, наявні в матеріалах справи докази не дослідив, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції неправомірно залучено в якості правонаступника позивача ТОВ «ФК "Довіра та гарантія"» та вирішено справу на його користь.

Підсумовуючи викладене апелянт вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову взадоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 не був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, у якому було розглянуто справу та ухвалено заочне рішення, що є самостійною підставою для скасування судового рішення на підставі пункту 3 ч. З ст. 376 ЦПК України; договір про надання споживчого кредиту №0 від 12.08.2008 є неукладеним, оскільки відсутні істотні умови договору; відсутні докази на підтвердження виконання зобов`язання позивача з видачі кредиту ОСОБА_1 у розмірі та валюті, передбачених договором; комісія у сумі 2125,59 грн є незаконною; наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним, достовірним та допустимим доказом наявності заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем; у позивача на момент подання позову було відсутнє право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту; ТОВ «ФК Довіра та гарантія» не є кредитором за кредитним договором №0 від 12.08.2008, а отже не є належним позивачем у справі.

03.02.2021 директор ТОВ «ФК Фінрайт» подав до суду письмове пояснення, яким просить долучити до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «ФК Фінрайт», залишити оскаржуване заочне рішення беззмін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що в матеріалах справи є всі підтвердження направлення ОСОБА_1 копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї, разом з судовою повісткою на адресу зареєстрованого місця проживання. Неотримання судової повістки відповідачем та повернення її до суду є власною волею відповідача. ОСОБА_1 був належним чином проінформований про дату, час та місце всіх судових засіданнь, на деяких засіданнях була присутня його представник. У разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Крім того, апелянт, знаючи про розгляд даної справи судом, мав можливість знайомитись з судовими рішеннями, які згідно вимог чинного законодавства оприлюднюються в електронній формі і є доступними для ознайомлення. Сам лише факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для кореспонденції. Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, до якого він не з`явився без поважних причин, свідомо допускаючи розгляд справи за його відсутності, в зв`язку з чим судом першої інстанції було законно ухвалено заочне рішення з дотриманням всіх норм матеріального та процесуального права.

Істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії. До суду першої інстанції було подано всі належні докази, які мають інформацію щодо предмету доказуваня. Судом першої інстанції було встановлено факт виконання зобов`язання банком надання позичальникові грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах, встановлених договором та факт невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту, який банком йому наданий, та сплати процентів за користування наданим банком кредиту. Всі умови договору ОСОБА_1 були відомі. Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АКІБ «УкрСіббанк» не повернуті. Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір яких з наданого суду розрахунку заборгованості, витягу з рахунку грошових коштів неможливо встановити через те, що сплачені відповідачем кошти направлялися Банком в тому числі і на погашення спірної заборгованості за відсотками, пенею. Згідно правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду України від 13.01.2021 по справі №132/4064/18 (провадження 61-14272св19), правовий режим іноземної валюти на території України хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, однак не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у грувні стягувачеві має бути перерахована вказана в резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

18.03.2021 представник ОСОБА_1 подав заяву, якою просить заяву ТОВ «ФК Фінрайт» про залучення до участі у справі як правонаступника позивача залишити беззадоволення, посилаючись на те, що ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.11.2017 не може бути сама по собі підставою для визнання ТОВ «ФК Фінрайт» правонаступником позивача. Термін дії спірного кредитного договору сплив 12.08.2015, заочне рішення, яким стягнута вся сума кредиту, ухвалене 29.02.2016, в той час як право вимоги до ТОВ «ФК Фінрайт» перейшло тільки 16.05.2017. Крім того ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.11.2017 ТОВ «ФК Фінрайт» визнано тільки стягувачем у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №645/3898/14-ц, тобто визнано тільки право стягнути суму заборгованості 59303,66 грн. та суму судового збору 593,04 грн. Договором факторингу від 16.05.2017 №16.05.17-ДГ до ТОВ «ФК Фінрайт» права та обов`язки кредитодавця за кредитним договором, а отже і позивача у цій справі, не перейшли. Пунктом 2.2 указаного договору факторингу, укладеного між ТОВ «ФК Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК Фінрайт» визначено, що права вимоги відступаються в розмірі заборгованості боржника перед клієнтом без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в реєстрі боржників. Пунктом 4.7 визначено, що фактор не бере на себе будь-яких договірних зобов`язань клієнта за первинними договорами, окрім права вимоги за такими первинними договорами щодо погашення заборгованості з боржників. Отже ТОВ «ФК Фінрайт» (Фактор) не прийняла на тебе усі права та обов`язки кредитодавця за кредитним договором. Фактично договором факторингу передбачено лише право вимоги фіксованої суми, зазначеної в реєстрі боржників. Позивачем у цій справі може бути лише кредитодавець за кредитним договором.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, наданих усних і письмових пояснень, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як убачається з матеріалів справи, у справі відсутні докази направлення ОСОБА_1 судових повісток чи повідомлень про призначення розгляду справи № 645/3898/14-ц на 29.02.2016 та, відповідно, отримання відповідачем таких повісток чи повідомлень (т.1 а.с. 170-180).

Відповідно до частин 1, 2 статті 74 ЦПК України в редакції, що діяла станом на 29.02.2016, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки (ч.1 ст. 76 ЦПК України в редакції, що діяла станом на 29.02.2016).

Оскільки апеляційна скарга представника ОСОБА_1 мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, колегія суддів уважає, що заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року в частині задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Як убачається із матеріалів справи, 12 серпня 2008 року акціонерний комерційний інноваційний банк (надалі АКІБ) «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (т.1 а.с. 6-14, надалі Договір кредиту), за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит (кредитні кошти) в іноземній валюті у розмірі 14626 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 12 серпня 2015 року, та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 8,490% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягала перегляду відповідно до умов Договору кредиту. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці (п. 1.3.1 Договору кредиту).

При цьому сторони домовились, що за умовами Договору кредиту може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п. 1.3.2 Договору кредиту).

22.01.2009 АКІБ «УкрСиббанк» уклав із ОСОБА_1 додаткову угоду № 1 до Договору кредиту, якою виклали пункти 1.2.2, 1.2.4 договору в новій редакції, а саме, визначили, що терміном сплати процентів є з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, у якому нараховані проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту (т.1 а.с. 15).

17.02.2009 АКІБ «УкрСиббанк» уклав із ОСОБА_1 додаткову угоду № 2 до Договору кредиту, якою сторони змінили графік погашення кредиту, виклавши додаток № 1 до Договору кредиту в редакції додатку № 1 до додаткової угоди (т.1 а.с. 16, 67).

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу (надалі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до пункту 7.12 Договору кредиту зазначено, що позичальник своїм підписом підтвердив, що він повністю розуміє та вважає справедливим щодо себе всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними; перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів уважає, що під час підписання Договору кредиту між сторонами дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема, досягнуто згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов`язання позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір укладено у письмовій формі та підписано його сторонами; сторони кредитного договору мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Позивачу надана необхідна переддоговірна інформація, передбачена Законом України «Про захист прав споживачів». Як до, так і після укладення Додаткових угод № 1 і № 2 до Договору кредиту ОСОБА_1 не звертався до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та протягом тривалого часу вносив кошти на погашення кредитного зобов`язання відповідно до умов укладеного Договору кредиту, що підтверджується довідкою-розрахунком за Договором кредиту (т.1 а.с. 20-26).

Доводи апеляційної скарги про те, що між банком та позичальником не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту, передбачених чинним законодавством України, на підставі частини першої статті 638 ЦК України, а тому договір споживчого кредиту не є укладеним, не заслуговують на увагу, оскільки ознайомившись із умовами Договору кредиту та підписавши його, ОСОБА_1 підтвердив, що укладаючи цей договір, усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Крім того, перед підписанням договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачем не доведено, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору йому не була надана інформація, яка б не давала можливості в повній мірі йому усвідомлювати який договір він укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору, що в свою чергу могло б призвести до порушення прав позивача.

При цьому суд зауважує, що сам представник позивача надав суду копію підписаної Додаткової угоди № 2 до Договору кредиту з новим графіком погашення кредиту (т.1 а.с. 66-67), що свідчить розуміння ОСОБА_1 умов та строків повернення кредитних коштів. Отже, доведеним є укладення ОСОБА_1 . Договору кредиту, Додаткових угод № 1 і № 2.

Не погоджується судова колегія й з посиланням в апеляційній скарзі на те, що графік погашення кредиту, викладений в Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 до Договору кредиту, не може підтверджувати укладеність Договору кредиту. В підписаній ОСОБА_1 . Додатковій угоді № 2 до Договору кредиту вказано, що сторони додаткової угоди домовились викласти Додаток № 1 до Договору кредиту у наступній редакції, що додається (Додаток № 1 до цієї Додаткової угоди). При підписанні Додаткової угоди № 2 17.02.2009 ОСОБА_1 не вказував, що у Договорі кредиту відсутній Додаток № 1. Заперечення існування такого додатку у 2020 році (подача апеляційної скарги) свідчить про суперечливу поведінку сторони договору.

Заперечення апелянта про те, що кредитні кошти ним не отримувалися, спростовуються довідкою-заборгованістю за Договором кредиту, з якої вбачається, що ОСОБА_1 сплачував кошти на виконання Договору кредиту. А доказів того, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 існували інші правовідносини, за якими ОСОБА_1 мав сплачувати банку гроші, апелянт не надав.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Умовами укладеного ОСОБА_1 з АКІБ «УкрСиббанк» Договору кредиту з урахуванням змін, внесених до нього додатковими угодами, визначено, що ОСОБА_1 щомісяця мав повертати банку позичені кошти в межах строку кредтування в розмірі 174,12 долари США з 12.08.2008 по 25.08.2014, а з 25.08.2014 по 12.08.2015 по 348,24 долари США щомісяця (т.1 а.с. 67).

При цьому щомісячний розмір процентів склав 0,7075 % (8,490% річних) (абзац п. 1.3.1 Договору кредиту). За користування кредитними коштами понад встановлений Договором кредиту термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в пункті 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу, встановленого в Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості (абзац четвертий пункту 1.3.1 Договору кредиту).

Відповідно до п. 4.1 Договору кредиту за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором кредиту, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку меню в наступному порядку, а саме: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; - пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого Договору кредиту.

Позичальник повинен сплатити пеню за Договором кредиту за першою вимогою банку.

Колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що нарахування ОСОБА_1 процентів у подвійному розмірі та пені є подвійною відповідальністю за одне порушення грошового зобов`язання.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Правонаступник АКІБ «УкрСиббанк» - ПАТ «УкрСиббанк» у позовній заяві не ставить питання про стягнення з ОСОБА_1 одночасно штрафу і пені, а просить лише стягнути з боржника пеню. Застосування подвійної відсоткової ставки до кредитної заборгованості не є видом цивільно-правової відповідальності боржника, а є реалізацією права банку збільшити розмір процентів за умови настання певної обставини.

Згідно з абзацем 2 пункту 3.1.2 Договору кредиту банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту згідно вимог Договору кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 Договору кредиту, у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань за Договором кредиту строком більше ніж на один місяць.

Відповідно до п. 6.1.2 Договору кредиту сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 ЦК України, погодили, що у випадку настання будь-якої з подій, що зазначена в п. 3.1.2 Договору кредиту, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2 Договору кредиту, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Відповідно до п. 6.2 Договору кредиту в разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме:

- Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою Позичальника;

- терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, шо настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що:

а) Банк направив за адресою Позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань Позичальника за договором та/або "Кредитним договором" та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а

б) Позичальник не усунув зазначених Банком порушень зобов`язань Позичальника за Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку;

- терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредиту випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього проц це повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

На виконання вказаних вимог Договору кредиту 23.12.2013 ПАТ «УкрСиббанк» направило ОСОБА_1 вимогу № 30-11/6151 від 19.12.2013, у якій зазначило, що станом на 11.12.2013 заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 5055,61 доларів США, з яких 4246,51 доларів США кредитна заборгованість, 809,10 доларів США заборгованість по процентам. Враховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» вимагав від ОСОБА_1 сплати 809,10 доларів США проятгом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. У випадку не усунення порушень на 32 дня з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк», банк вимагав у ОСОБА_1 сплати заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів, що разом становить 29 999 доларів США 57 центів (т.1 а.с. 34-35, 38-39).

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Статтею 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання..

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється: - після спливу визначеного договором строку кредитування; - у разі пред`явлення до позичальника вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу.

Колегія суддів погоджується із посиланням апеляційної скарги на те, що з направленням 23.12.2013 банком досудової вимоги ОСОБА_1 про дострокове повернення кредитних коштів та сплату процентів, ПАТ «УкрСиббанк» змінило строк виконання основного зобов`язання та втратило право нараховувати проценти.

Станом на дату направлення вимоги 23.12.2013 розмір прострочених процентів за Договором кредиту складав 809,10 доларів США. І з цього часу банк не мав права нараховувати проценти. Але за умовами укладеного з ОСОБА_1 . Договору кредиту у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повернення грошових коштів, банк мав право вимагати від боржника не лише повернення неповернутої заборгованості за тілом кредиту, а й сплати процентів за весь час користування кредитом, строк виплати за якими ще не настав.

У вимозі від 13.12.2013 банк указав, що у випадку невиконання досудової вимоги у визначений вимогою строк або у разі її неотримання ОСОБА_1 має повернути банку 29 999, 57 доларів США. Оскільки з вимоги вбачається, що розмір заборгованості за тілом кредиту станом на дату пред`явлення такої вимоги (і цей розмір не змінився станом на час подачі позову) склав 4246, 51 долар США, то розмір процентів, що підлягали достроковому поверненню, склав 24 943 долари США 96 центів (25 753, 06 доларів США загальної суми процентів 809, 10 доларів США простроченої станом на 11.12.2013 суми процентів).

Отже, заявляючи у позовній заяві про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» не лише тіла заборгованості у розмірі 4246, 51 долар США, а й процентів у розмірі 930,29 долар США, банк не допустив нарахування процентів після пред`явлення досудової вимоги. А просив стягнути з ОСОБА_1 проценти, строк сплати яких ще не настав, але з огляду на досудову вимогу які ОСОБА_1 мав достроково повернути.

Як убачається з листа АТ «СК «АХА Страхування» № 6999/12/12713 від 26.10.2011, 06.10.2011 АТ «СК «АХА Страхування» виплатило АТ «УкрСиббанк» 73 769 грн 66 коп. страхового відшкодування за страховим випадком (незаконне заволодіння придбаним ОСОБА_1 автомобілем) як вигодонабувачу згідно з Договором страхування в рахунок погашення поточної кредитної заборгованості (т.1 а.с. 76).

Посилання апеляційної скарги на те, що зазначена сума неповністю була перерахована страховиком на користь банку, спростовується матеріалами справи. Так 73769 грн 66 коп. станом на 06.10.2011 були еквівалентними 9 252,78 доларів США. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 8637, 60 доларів США були зараховані 07.10.2011 для погашенням заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту за тілом кредиту, 615,18 доларів США для погашення заборгованості зі сплати процентів (т.1 а.с. 20-24). В сумі, вказані суми складають 9252, 78 доларів США. Тобто вся виплачена АТ «СК «АХА Страхування» сума страхового відшкодування була використана для погашення заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту.

Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частини першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 дійшов до наступного висновку.

За змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до п. 1.3.5 Договору кредиту позичальник згідно умов договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі.

Подальші положення Договору кредиту не містять посилань на умови сплати комісій на користь банку, проте як убачається з наданого банком розрахунку 12.08.2008 ОСОБА_1 сплатив на користь АКІБ «УкрСиббанк» 2125 грн 89 коп. комісії (т.1 а.с. 24).

Оскільки сплата комісії здійснена ОСОБА_1 на підставі Договору кредиту, у якому відсутні положення про підстави сплати такої комісії, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, така сплата є незаконною.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Схожий за змістом висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15-ц від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 127/27751/16-ц.

Станом на 12.08.2008 2125,89 грн було еквівалентно 438,78 доларів США, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати процентів за користування кредитними коштами належить зменшити з 930,29 доларів США до 491,51 доларів США.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року до участі у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залучений правонаступник ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ «ФК Довіра та гарантія» (т.1 а.с. 157).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.12.2021 до участі у справі залучений правонаступник ТОВ «ФК Довіра та гарантія» - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінрайт».

Заявлений у позовній заяві розмір пені за прострочення сплати тіла та процентів за Договором кредиту стягненню з ОСОБА_1 на користь кредитора не підлягає, оскільки за умовами укладеного ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «ФК Довіра та гарантія» договору факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року клієнт (ПАТ «УкрСиббанк») відступив фактору (ТОВ «ФК Довіра та гарантія»), а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступив фактору за цим договором, відступалися (передавалися) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього договору (пункти 2.1, 2.2 договору факторингу).

ТОВ «ФК Довіра та гарантія», уклавши з ПАТ «УкрСиббанк» договір факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року, втратило право нараховувати пеню за прострочення виконання ОСОБА_1 умов Договору кредиту.

Згідно з ч.2 статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Оскільки ТОВ «ФК Довіра та гарантія» 18.11.2015 не отримало від ПАТ «УкрСиббанк» права нараховувати ОСОБА_1 пеню за порушення строків виконання грошового зобов`язання та стягувати пеню з боржника, не отримав таке право і правонаступник ТОВ «ФК Довіра та гарантія» - ТОВ «Фінрайт». Тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінрайт» до ОСОБА_1 про стягнення пені слід відмовити.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 належить задовольнити частково. Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року скасувати з ухваленням у справі нового судового рішення.

Позовні вимоги ТОВ «Фінрайт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінрайт» 4 738,02 доларів США заборвагованості за Договором кредиту, з яких 4246,51 долар США заборгованість за тілом кредиту, 491,51 долар США заборгованість за простроченими процентами.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» сплатило 593,04 грн судового збору (т.1 а.с. 1). Оскільки позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 задоволений на 91,68 процентів, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінрайт» належить стягнути 543,70 грн судового збору.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 889, 56 грн судового збору (т.2 а.с. 67), апеляційна скарга визнана судом обґрунтованою на 8,32%, тому з ТОВ «Фінрайт» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 74 грн 01 коп. судового збору.

За правилами частини 12 статті 265 ЦПК України між сторонами слід провести взаємозалік сум, що підлягають стягненню, і з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінрайт» належить стягнути 469,69 грн судового збору.

Керуючись статтями 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрайт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрайт» 4 833 (чотири тисячі вісімсот тридцять три) долари США 85 (вісімдесят п`ять) центів заборвагованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12 серпня 2008 року, з яких 4246 (чотири тисячі двісті сорок шість) доларів США 51 (п`ятдесят один) цент заборгованість за тілом кредиту, 491 (чотириста дев`яносто один) долар США 51 (п`ятдесят один) цент заборгованість за простроченими процентами, 95 (дев`яносто п`ять) доларів США 83 (вісімдесят три) центи пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентами за користування кредитом.

В задовленні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрайт» в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрайт» 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук