КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Кашперської Т.Ц., суддів: Фінагеєва В.О., Яворського М.А., вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року позов задоволено. Не погоджуючись із даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 29 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду

Для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження з Солом`янського районного суду м. Києва було витребувано матеріали справи, які надійшли до апеляційного суду 09 грудня 2021 року.

Із матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що відповідачем пропущено строк на апеляційне оскарження, однак із клопотанням про поновлення цього строку він не звернувся.

В додатках до апеляційної скарги зазначена наявність клопотання про поновлення строку на апеляційної скарги, копія апеляційної скарги, копія рішення суду першої інстанції, копія свідоцтва про шлюб, квитанція про сплату судового збору, однак фактично зазначені документи до апеляційної скарги не додані, про що Київським апеляційним судом було складено акт від 01 грудня 2021 року.

Крім того, апеляційна скарга не в повній мірі відповідала вимогам ст. 356 ЦПК України, а саме в ній не зазначено дату отримання копії судового рішення, що оскаржується, відсутня частина документів, зазначена в переліку додатків до апеляційної скарги, а також не додано копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також заявником не було сплачено судовий збір у розмірі 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги.

З наведених підстав ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, роз`яснено, що для усунення недоліків необхідно протягом десяти днів з дня вручення ухвали надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, надати копію апеляційної скарги, копію свідоцтва про шлюб та копію рішення, які зазначені в переліку додатків до апеляційної скарги, а також звернутися з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказати дату отримання копії судового рішення, що оскаржується.

Роз`яснено зміст ст. 357 ЦПК України щодо наслідків не усунення недоліків та неподання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Копію ухвали Київського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 одержав 15 грудня 2021 року згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до апеляційного суду документи, відсутні в переліку додатків до позовної заяви, копію апеляційної скарги, а також документи, що підтверджують сплату судового збору в розмірі 1261,21 грн., зазначив дату отримання копії судового рішення, що оскаржується, 13 жовтня 2021 року, таким чином, недоліки апеляційної скарги в частині вимог до форми та змісту, передбачених ст. 356 ЦПК України, ним було виправлено.

Також ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст рішення отримав особисто в суді 13 жовтня 2021 року, але не зміг подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання повного рішення, оскільки захворів, перебував на самоізоляції, а його сімейний лікар відмовила йому у в довідці про хворобу, сказавши, що звернення до лікаря було необхідно для отримання довідки. Просив визнати поважними причинами пропуску строку на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та поновити його в зв`язку з істотними обставинами, які привели до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, які істотно вплинули на його права та життя, також просив врахувати його стан здоров`я, який був дуже важким і він потребував підтримки своїх родичів і не міг адекватно оцінювати реальність та обставини щодо подачі апеляційної скарги.

Оцінюючи зазначені доводи, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Суд зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу).

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенції) (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Вказані правові висновки містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом з тим вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У постанові від 03 квітня 2019 року у справі 456/2172/17 Верховний Суд виходив з того, що поважними причинами пропущення процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Наведені відповідачем в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження в зв`язку з захворюванням, перебуванням на самоізоляції та важким станом здоров`я не підтверджуються жодними доказами.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, наведені відповідачем в заяві від 16 грудня 2021 року підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не свідчать про відсутність реальної можливості подати апеляційну скаргу в установлений законом строк та визнаються апеляційним судом неповажними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. 185, 357, 358 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: