Справа № 366/1889/17
Провадження № 2/366/4/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 Іванківський районний суд Київської області у складі

судді Слободян Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

прокурора Левченка Р.,

представника ДП «Іванківське лісове господарство»,

представника відповідача Сердюка А.А., адвоката Сидорченка М.О.,

розглянувши в смт. Іванків цивільну справу за позовом керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Іванківської РДА Київської області, правонаступником якої є Вишгородська РДА Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача сектор з питань державної реєстрації нерухомого майна та бізнесу Іванківської РДА, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження Іванківської РДА, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовної заяви

20.06.2017 керівник Броварської місцевої прокуратури звернувся в суд з позовною заявою в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Іванківської РДА Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача сектор з питань державної реєстрації нерухомого майна та бізнесу Іванківської РДА, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження Іванківської РДА, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, у якій просив:

1. Визнати недійсним розпорядження Іванківської РДА № 1420 від 06.07.2010 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів за рахунок земель запасу Страхоліської сільської ради та передачі у власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок площею 1,7709 га ОСОБА_1 , земельної ділянки площею 1, 5451 га ОСОБА_2 , земельної ділянки площею 1, 3160 га ОСОБА_7 , земельної ділянки площею 1, 3160 га ОСОБА_6 , земельної ділянки площею 1, 3228 га ОСОБА_5 .

2. Визнати недійсними державні акти на право власності земельної ділянки:

- серія ЯК № 202784, виданий 23.02.2012 на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03527 від 23.02.2012;

- серія ЯК № 202786, виданий 23.02.2012 на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03516 від 23.02.2012;

- серія ЯК № 202781, виданий 29.02.2012 на ім`я ОСОБА_3 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03531 від 29.02.2012;

- серія ЯК № 202786, виданий 29.02.2012 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03545 від 29.02.2012.

3. Скасувати рішення реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 13572665 від 05.06.2014.

4. Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави в особі державного підприємства «Іванківське лісове господарство» земельні ділянки, загальною площею 7, 0244 га з кадастровими номерами 0:01:006:0087, 0:01:006:0089, 0:01:004:0380, 0:01:006:0097, 0:01:006:0090.

5. Стягнути з відповідачів фактично понесені судові витрати на користь прокуратури Київської області.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що вказані земельні ділянки відповідно до статей 19, 57, 84 Земельного кодексу України та статі 5 Лісового кодексу України відносяться до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовуються для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Згідно інформації ДП «Іванківське лісове господарство», вказаним підприємством в липні 2016 року здійснено вивчення виявлених випадків накладення земельних ділянок, які перебувають у приватній власності громадян, на землі лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні вказаного підприємства, із залученням спеціалістів Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання, та виявлено, що вказані земельні ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Іванківське лісове господарство» в 22 та 24 кварталах Оранського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Прокурор вважає, що зазначені земельні ділянки вибули з державної власності всупереч встановленого законом порядку.

Крім цього прокурором зазначено, що відповідно до п. 5 розділу «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України визначено, що до одержання у встановленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали землевпорядкування.

Вказана вище обставина підтверджується відповіддю ВО «Укрдержліспроект» від 10.04.2017 за № 180.

Разом з тим ДП «Іванківське лісове господарство» будь-яких дозволів на вилучення даної земельної ділянки лісового фонду, зміну цільового призначення земель не надавало, що підтверджується їхньою відповіддю від 15.-5.2017 № 262. Витрати лісогосподарського виробництва при вилученні спірної земельної ділянки не відшкодовувались.

Процесуальні дії у справі.

20.06.2017, позовна заява надійшла до суду, яку ухвалою від 13.07.2017 залишено без руху, прокурору надано термін для усунення недоліків за позовною заявою.

06.11.2017, ухвалою суду провадження у справі було відкрито; призначено попереднє судове засідання на 14.11.2017, яке неодноразово відкладалось на 28.11.2017, 23.01.2018, 01.03.2018, 30.03.2018, 30.07.2018, 12.09.2018, 30.01.2019

12.02.2018, до суду від ДП «Іванківське лісове господарство» надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, по якому ухвалою суду від 30.03.2018 призначено судову земельно-технічну експертизу; провадження у справі зупинене на час проведення експертизи, та ухвалою від 11.06.2018 було відновлено.

12.09.2018, ухвалою суду було задоволено клопотання експерта про погодження строків проведення судової земельно-технічної експертизи; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

30.01.2019, ухвалою суду було задоволено клопотання представників відповідача ОСОБА_4 про зобов`язання експерта надати відповіді на уточнюючі запитання з приводу проведення судової земельно-технічної експертизи; витребувано з ВО «Укрдержліспроект» геодезичну інформацію; підготовче засідання у справі закрито; справу призначено до розгляду на 28.02.2019, яке за клопотанням сторін неодноразово відкладалось на 17.04.2019, 14.05.2019.

14.05.2019, ухвалою суду у справі призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

17.11.2019 ухвалою суду провадження у справі було відновлено; призначено судове засідання на 17.12.2019, яке за клопотаннями сторін неодноразово відкладалось на 09.02.2021, 16.03.2021, 06.05.2021, 02.06.2021, 13.07.2021, 05.08.2021, 17.09.2021, 29.10.2021, 30.11.2021.

10.02.2021 до суду від позивача ДП «Іванківське лісове господарство» надійшла позовна заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, які є предметом спору, яке ухвалою суду від 12.02.2021 було задоволено.

Позиції сторін:

Позивач та представники ДП «Іванківського лісового господарства» та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства позовні вимоги вони підтримали, просили задовольнити позов.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились. Про дату та час були повідомлені належним чином. Заяв та клопотань від них не надходило.

Співвідповідач по справі ОСОБА_4 надав до суду відзив на позовну заяву, позовні вимоги не підтримав, просив відмовити у їх задоволенні та розглянути судом питання щодо неправомірності представництва прокурором ДП «Іванківського лісового господарства» та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату та час були повідомленні належним чином. До суду направили заяву про розгляд справи без їх участі.

Встановлені судами обставини справи.

Судом встановлено, що розпорядженнямІванківської РДА № 1420 від 06.07.2010 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки за межами населених пунктів за рахунок земель запасу Страхоліської сільської ради громадянам, в т.ч. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .

На підставі даного розпорядження були видані державні акти на право власності земельної ділянки:

- серія ЯК № 202784, виданий 23.02.2012 на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03527 від 23.02.2012;

- серія ЯК № 202786, виданий 23.02.2012 на ім`я ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03516 від 23.02.2012;

- серія ЯК № 202781, виданий 29.02.2012 на ім`я ОСОБА_3 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03531 від 29.02.2012;

- серія ЯК № 202786, виданий 29.02.2012 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03545 від 29.02.2012.

Прокурор вважає, що зазначені земельні ділянки вибули з державної власності всупереч встановленого законом порядку, у зв`язку з чим ним до суду і був поданий позов.

Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права

Частинами 1, 3, 4 статті 56 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункт 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру» (далі - Закон), який набрав чинності 15.07.2015. Частина 1 цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзац 3 частини 3 цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Таким чином, заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Положенням частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Цим висновком Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини 3 статті 23 Закону в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 провадження 12-20гс21).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду від 23.11.2021 №359/3373/16-ц (14-2цс21) зазначила, що позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ у частині таких вимог.

Позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Іванківське лісове господарство» з посиланням на їх бездіяльність щодо захисту інтересів держави, які полягають в забезпеченні реалізації принципів регулювання земельних та природоохоронних відносин.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство», тому позовні вимоги в цій частині слід залишити без розгляду.

Щодо правових підстав для представництва прокурора інтересів держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, слід зазначити наступне.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у частинах 1, 3, 4, 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи, оскільки таке питання буде вирішуватись за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності.

Отже, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва, тому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ЦПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень підпункту 1 частини 2 статті 200 ЦПК України (залишення позову без розгляду).

Аналогічні висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження 12-194гс19).

Підставою на звернення до суду з позовом, прокуратурою надано листи від 10.05.2019 № 3718 вих.19 про повідомлення ДП «Іванківське лісове господарство» та Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства про подачу Броварською місцевою прокуратурою цивільного позову про визнання недійсними державних актів та витребуванням земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Однак, прокурором в обґрунтування власної процесуальної правомірності звернутись до суду в інтересах держави в особі відповідних органів, докази попереднього повідомлення даних органів про необхідність звернутись до суду за захистом інтересів держави, суду не представлені та матеріали даної судової справи даних доказів не містять, при цьому в інтересах ДП «Іванківське лісове господарство» прокурор представником у справі виступати не має повноважень.

Разом з тим, матеріали справи не містять також доказів звернення Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства до суду з позовами для відновленого порушеного права держави в особі суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, прокурором не виконано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і не надано компетентному органу протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно звернутися до суду з позовом в інтересах держави, в свою чергу прокурор самостійно повідомив суб`єкта владних повноважень про подачу до суду даного позову, не надаючи йому можливості вирішити питання в порядку передбаченому нормами діючого законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року визначено, що якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Вказана позиція узгоджується постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2021р. (унікальний номер справи №366/1866/17, апеляційне провадження №22-ц/824/8527/2021).

Судом достовірно встановлено, що прокурором не доведено підстав для представництва суб`єкта владних повноважень в суді, на підставі підпункту 1 частини 2 статті 200 ЦПК України, тому наявні підстави для залишення позову без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись 265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Іванківської РДА Київської області, правонаступником якої є Вишгородська РДА Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача сектор з питань державної реєстрації нерухомого майна та бізнесу Іванківської РДА, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження Іванківської РДА, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення її повного тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Слободян Н.П.