Справа № 513/567/21
Провадження № 2/513/323/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., представника позивача адвоката Манової І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Манової Інни Миколаївни до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

у червні 2021 року представник позивача адвокат Манова І.М. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 4,9 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Путь Ілліча", с. Фараонівка Саратського району Одеської області.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 29 грудня 1989 року ОСОБА_1 був прийнятий в члени КСП "Путь Ілліча", 12 лютого 1997 року був виключений з членів КСП "Путь Ілліча".

24 січня 1996 року КСП "Путь Ілліча" отримало Державний акт на право колективної власності на землю. На момент видачі державного акту, позивач був членом КСП.

У січні 2021 року позивачу з інформації, розміщеної на дошці в адміністративній будівлі с. Фараонівка, стало відомо, що він як колишній член КСП "Путь Ілліча" має право на земельну частку (пай), та його земельна частка (пай) є невитребуваною.

У викопіюванні зі схеми поділу колективної власності на земельні частки (паї) КСП "Путь Ілліча" Саратського району Одеської області зазначена невитребувана частка (пай) в масиві № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 громадянина ОСОБА_1 .

05 квітня 2021 року позивач звернувся до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з заявою про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай). Його заяву скеровано до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, звідки він відповіді не отримав.

Позивач зазначає, що про порушення свого права йому стало відомо з інформації оприлюдненої у січня 2021 року Петропавлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області в адміністративній будівлі с. Фараонівка Білгород-Дністровського району Одеської області, у січні 2021 року, а тому саме з цієї дати належить вести відлік строку позовної давності.

Під час розгляду справи представник позивача адвокат Манова І.М. підтримала позов та просила його задовольнити.

Представник відповідача Петропавлівський сільський голова Білгород-Дністровського району Одеської області Чернова О.М., яку належним чином повідомили про розгляд справи, до суду не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 44).

Представник третьої особи Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду не з`явився (а.с. 43).

Вислухавши представника позивача Манову І.М. , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно паспорту, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Овідіополь Овідіопольського району Одеської області (а.с.6).

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , 1973 року народження, 29 грудня 1989 року був прийнятий в члени КСП "Путь Ілліча" Саратського району Одеської області на підставі протоколу № 13 від 29 грудня 1989 року. 12 лютого 1997 року був виключений з членів КСП "Путь Ілліча" - на підставі наказу № 1 від 11.02.1997 року. Згідно записів у трудовій книжці щодо трудової участі у господарстві, при встановленому колгоспом річному мінімумі трудової участі - 250, ОСОБА_1 відпрацював таку кількість годин: 1989 рік - 36; 1990 рік - 332; 1991 рік - 286; 1992 рік - 279; 1993 рік - 290; 1994 рік - 225; 1995 рік -336; 1996 рік - 60 (а.с. 9).

Відповідно до рішення 4 сесії ХХІІ скликання Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області від 19 червня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству "Путь Ілліча" передано у колективну власність 4409,0 гектарів землі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 26 січня 1996 року КСП "Путь Ілліча" отримало Державний акт серії ОД-22-016 на право колективної власності на землю. В державному акті зазначено, що Додатком № 1 є список громадян - членів КСП "Путь Ілліча" (а.с. 10-12).

До списку громадян - членів КСП "Путь Ілліча", який є додатком до Державного акту серії ОД-22-016, під номером 812 включений позивач ОСОБА_1 (а.с.15-16).

В списку невитребуваних паїв на 01.01.2021 року по с. Фараонівка, с. Пшеничне Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, під номером 21 зазначена невитребувана земельна частка (пай) ОСОБА_1 , масив № НОМЕР_1 , перебуває в оренді СФГ "Михайло" (а.с. 15).

Листом від 12 квітня 2021 року за № 253 Петропавлівського сільського голови представнику позивача надано список невитребуваних паїв та викопіювання зі схеми поділу колективної власності на земельні часки (паї) КСП "Путь Ілліча" з зазначенням невитребуваної земельної частки (паю) ОСОБА_1 , та повідомлено, що на даний час земельна частка (пай) знаходиться в тимчасовому користування (оренді) у СФГ "Михайло" до витребування ОСОБА_1 , так як правовстановлюючі документи на цю ділянку не видавались. Також зазначено, що середній розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах земель колективної власності КСП "Путь Ілліча" Саратського району становить 4,9 га. (а.с.14. 15).

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), чинного на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року в справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос» проти Росії"; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року в справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Судом установлено, що позивач дізнався про порушення свого права лише у січні 2021 року, коли ознайомився зі списком невитребуваних земельних паїв на 01.01.2021 року по с. Фараонівка, с. Пшеничне Петропавлівської сільської ради, який був розміщений на дошці інформації в адміністративній будівлі с. Фараонівка, що в розумінні ст.76 ЦК УРСР є моментом початку перебігу строку позовної давності. До суду з позовом позивач звернувся 15 червня 2021 року, тобто в межах строку загальної позовної давності.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Пунктом 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року, N 720/95, установлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Стаття 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", від 5 червня 2003 року №899-IV (з наступними змінами та доповненнями), встановлює, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Законом України від 10.07.2018 № 2498-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набув чинності 01.01.2019 року, стаття 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", від 5 червня 2003 року №899-IV була викладена у новій редакції. Так, відповідно до частини першої ст.5 вказаного Закону, сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до частини 1 ст.9 зазначеного Закону розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Пунктом 21 Розділу Х "Перехідні положення" ЗК України установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 13 липня 2021 року у справі № 274/3394/20.

Судом установлено, що ОСОБА_1 29 грудня 1989 року був прийнятий в члени КСП "Путь Ілліча" Саратського району Одеської області на підставі протоколу № 13 від 29 грудня 1989 року та виключений 12 лютого 1997 року; на час отримання КСП "Путь Ілліча" державного акту на право колективної власності на землю позивач був включений до списку осіб, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року N 720/95, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року №899-IV, ст. ст. 2, 5, 10-13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Манової Інни Миколаївни до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, про визнання права на земельну частку (пай), задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Путь Ілліча", с. Фараонівка Саратського району Одеської області, розміром 4,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Саратський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий 21 березня 2018 року органом 5144, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Манова Інна Миколаївна, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю ОД № 003515, видане 21.11.2018 року Радою адвокатів Одеської області, місцезнаходження: 68200, смт.Сарата, вул. Чкалова, 15, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Відповідач: Петропавлівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, 68211, с. Петропавлівка, вул. Гагаріна, буд. 1, Білгород-Дністровського району Одеської області, .

Третя особа: Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, 67700, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24, Одеської області, .

Суддя А. І. Бучацька