ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/2784/20

провадження № 22-ц/4809/1784/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2021 року у складі судді Варакіної Н.Б.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», який ухвалою суду від 20.01.2021 замінений на його правонаступника ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про стягнення одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування позову зазначав, що з 23.08.2002 до теперішнього часу працює на ДП «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаді завідуючого юридичним сектором.

Відповідно до п.7.4 Колективного договору ДП «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на 2017-2021 роки відповідач зобов`язаний надавати щорічну разову матеріальну допомогу працівникам на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу. Колективним договором не передбачено право відповідача позбавити цих працівників підприємства чи зменшити їх розмір.

Зазначав, що порушуючи норми чинного законодавства щодо обов?язковості умов колективних договорів і угод, відповідач у 2019 році не виплатив йому щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення. Розмір його посадового окладу в 2019 році становив 6000 грн, тому матеріальна допомога на оздоровлення мала становити 6000 грн.

З метою врегулювання питання та відновлення своїх прав він 20.02.2020 надіслав відповідачу заяву про виплату вказаної допомоги рекомендованим поштовим відправленням, проте вказані кошти йому не були виплачені, заява відповідачем не розглянута, відповіді не надано.

Зауважив, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата за своєю структурою складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно з ч. 3 ст.2 цього Закону до останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5 до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належить, зокрема, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п.3.31). Таким чином, щорічна матеріальна допомога на оздоровлення входить до структури заробітної плати належить до інших заохочувальних та компенсаційних виплат) і є її частиною.

Посилаючись на зазначені обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік в розмірі 6 000 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з вказаним рішенням, вважає, що суд при ухваленні зазначеного рішення неправильно застосував норми матеріального права, а висновки суду викладені у рішенні не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування скарги вказує, що матеріальна допомога на оздоровлення відповідно до п.7.4 Колективного договору має систематичний характер і в попередні роки завжди виплачувалась роботодавцем автоматично протягом року незалежно від надання відпусток. Порушення підприємством свого обов`язку щодо її виплати у 2019 році не звільняє його від виконання цього обов`язку в подальшому.

Зауважує, що розділ VII Колективного договору визначає обов`язки адміністрації підприємства, тому і погоджувати, у разі необхідності, всі вказані в цьому розділі виплати зобов`язана саме адміністрація, а не працівник підприємства.

Вважає, що в будь-якому випадку (незалежно від того входить чи ні ця допомога до структури заробітної плати), якщо вона передбачена Колективним договором, то підприємство зобов`язане її виплачувати. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, не обумовлена в Колективному договорі ні наявністю фінансування, ні прибутковістю підприємства, ні наявністю вільних коштів, а тому повинна проводитись в обов`язковому порядку. Тому вважає, що висновки суду про те що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при наявності прибутку, вільних коштів, у разі економії фонду оплати праці є необґрунтованими.

Звертав увагу, що відповідач не подавав до суду ніяких кошторисів, не надавав інформації про наявність чи відсутність прибутку, про фонд заробітної плати та його економію. Суд це питання не досліджував і фактично визнав за відповідачем право самостійно вирішувати виконувати чи ні свої обов`язки за Колективним договором.

Позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Позивач працював в ДП «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з 23.08.2002 по 15.07.2020.

Пунктом 7.4 Колективного договору Державного підприємства «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на 2017-2021 роки відповідач зобов`язаний надавати щорічну разову матеріальну допомогу працівникам на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу.

Пунктом 7.10 колективного договору передбачено, що матеріальна допомога надається за погодженням профкому.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За нормами ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Структуру заробітної плати, відповідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», складає: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До заохочувальних та компенсаційних виплат, зокрема, належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації (ст. 18 КЗпП України).

Контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду (ст. 19 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, а також сторін, які їх уклали.

Відтак у структуру заробітної плати, крім іншого, входять і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які передбачені умовами колективного договору.

Сторони визнали, та це підтверджується наданою копією Колективного договору Державного підприємства «Кропивницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на 2017-2021 роки, що п. 7.4 колективного договору, передбачено, що адміністрація зобов?язується надавати щорічну разову матеріальну допомогу працівникам на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу.

Згідно п. 3.10. Колективного договору, виплата заробітної плати, доплат, премій проводиться у відповідності з Положенням про оплату праці ДП «Кропивницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою».

Пунктом 1.1. Положення про оплату праці встановлено, що виплата заробітної плати, доплати і преміювання по даному положенню проводяться за рахунок фонду заробітної плати, передбаченого кошторисом витрат інституту.

Відтак позивач мав законні сподівання на отримання такої допомоги з 01.01.2019, проте по закінченню року цю виплату не отримав, та подав заяву про виплату щорічної разової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік 20.02.2020 (а.с.71).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 212/6418/16-ц.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов неправильних висновків про відсутність у позивача права на отримання такої виплати.

Розмір матеріальної допомоги на оздоровлення передбачений п. 7.4 колективного договору і становить один посадовий оклад позивача, який згідно розрахункових листів за 2019 рік складає 6000 грн.

Правильність розрахунку такої виплати відповідач не заперечував.

Висновки суду першої інстанції про те, що передбачена колективним договором виплата матеріальної допомоги на оздоровлення обумовлюється виключно прибутковістю та наявністю вільних коштів у підприємства є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів про відсутність у підприємства передбачених на такі виплати коштів.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дослідив зазначені обставини, не надав їм належну правову оцінку та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Про судовий збір

Оскільки згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову позивач був звільнений від сплату судового збору, то згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, з відповідача ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в дохід держави підлягає стягненню 2101 грн судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, з розрахунку (840,80 + 1261,20 = 2101).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2021 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 щорічну разову матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 6000 (шість тисяч) грн. без відрахування податків і зборів із вказаної суми.

Стягнути з Державного підприємства «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в дохід держави 2102 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко