Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4027/19 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Павицької Т.М

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/4027/19 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частини земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Житомирської міської ради, Житомирської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішень

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 29 жовтня 2021 року, яка постановлена суддею Драчем Ю.І.

встановив:

У жовтні 2021 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила забезпечити її позов шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 70,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; 29/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; 295/817 частин земельної ділянки загальною площею 0,0817 га з кадастровим номером :08:007:0051, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира знаходиться вказана цивільна справа, предметом розгляду зустрічного позову якого є зокрема визнання недійсним правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на житловий будинок площею 70,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою. Проте, ігноруючи наявність між сторонами спору, ОСОБА_2 вчиняє дії щодо продажу вказаного будинку, про що також свідчить оголошення про продаж вказаного житлового будинку, яке розміщено на сторінці ріелтора ОСОБА_5 в соціальній інтернет-мережу Facebook.

Крім того, 28 жовтня 2021 року з Реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 27 вересня 2021 року ОСОБА_2 , без згоди інших співвласників земельної ділянки і житлового будинку літ. А, було змінено номер її будинку з літ. Б на літ. А (площею 70,50 кв.м.) і тепер його зареєстровано за іншою адресою: АДРЕСА_1 .

13 лютого 2020 року ОСОБА_2 вчинила дії щодо реєстрації у Реєстрі речових прав свого права власності на земельну ділянку у розмірі 295/817, на якій знаходяться будинок літ. А та будинок літ. Б, вже зі зміненою адресою станом на 27 вересня 2021 року. Зазначає, що ОСОБА_2 активно вчиняє всі необхідні дії направлені на відчуження належного їй будинку та відповідно і передачі її прав на частину земельної ділянки, тому просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ясинецька Н.М, подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної зазначено, що суд не взяв до уваги відомості з реєстру речових прав на нерухоме майно з якого вбачається, що 27 вересня 2021 року з вказаного реєстру були вилучені відомості про реєстрацію за позивачем права власності на будинок літ. Б площею 70,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано нове право власності на вказаний будинок, як на окремий об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також змінено номер будинку з літ «Б» на літ. «А». Крім того, ігноруючи спір про визнання недійсним рішення виконкому міської ради, на підставі якого видано акт на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 13 лютого 2020 року вчинила дії по реєстрації у Реєстрі речових прав на нерухоме майно свого права власності на земельну ділянку у розмірі 295/817, на якій знаходяться будинок літ. А та будинок літ. Б, за новою адресою. Також, ОСОБА_2 здійснює заходи щодо продажу спірного будинку через соціальну інтернет-мережу Facebook, де на сторінці ріелтора Валентини Денисової, розміщено оголошення про продаж вказаного житлового будинку і додано фото будинку.

Заявник зазначає, що ОСОБА_2 не може вільно розпоряджатися своєю власністю поки існує спір, предметом якого є визнання недійсним рішення виконкому, яким оформлено право власності і видано свідоцтво про право власності на будинок площею 70,5 кв.м., а також визнання недійсним рішення виконкому, яким передано у власність земельну ділянку площею 0,0295 га, на якій знаходиться належне ОСОБА_2 нерухоме майно, оскільки існує принцип нерозривності нерухомості з земельною ділянкою, на якій вона розташована.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ткачук В.В. заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені. Від представника виконавчого комітету Житомирської міської ради до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Проте, заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчиняються дії щодо відчуження нерухомого майна, на яке заявник просить суд накласти арешт. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем за зустрічним позовом недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом ч.1 та 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд першої інстанції, врахувавши положення ЦПК України, здійснюючи співвідношення від настання правових наслідків вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права та законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, а також майнових наслідків заборони здійснювати певні дії, дійшов правильного висновку про відсутність обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження вчинення саме відповідачем за зустрічним позовом дій, щодо продажу спірного будинку та земельної ділянки, а також розміщення відповідних оголошень про їх продаж.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці, а також стосуються обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та які підлягають встановленню під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 29 жовтня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий Судді