Постанова

Іменем України

27 вересня 2021 року

місто Київ

справа № 501/1698/18

провадження № 61-10162св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов Ігор Олександрович, державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицька Олена Юліанівна,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Громадська організація «Дачне товариство «Клуб рибалок-аматорів», ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2019 року у складі судді Петрюченко М. І. та постанову Одеського Апеляційного суду від 04 червня 2020 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 серпня 2017 року № 36620871 державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О., номер запису про право власності 21877357, щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року, серія та номер 2-976, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О. Ю., щодо 1/2 частини дачного будинку за зазначеною адресою;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року, серія та номер 2-972, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О. Ю., щодо 1/2 частини дачного будинку за зазначеною адресою.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є власником/користувачем дачного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до довідки Громадської організації «Дачне товариство «Клуб рибалок-аматорів»

(далі - ГО «ДТ «КРА», Громадська організація) від 20 червня 2018 року № 5. Окрім неї, користувачами цього будинку є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Позивач зазначила, що ОСОБА_2 є власником дачного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 звернулася до керівника ГО «ДТ «КРА» та отримала довідку від 07 серпня 2017 року про те, що вона проживає та має будівлю в цій громадській організації, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За твердженням позивача, ОСОБА_2 самовільно (власноруч) виправила у довідці Громадської організації від 08 липня 2017 року цифру «7» на цифру «9», тобто зазначила адресу дачного будинку: АДРЕСА_3 , дачний будинок АДРЕСА_4 (замість вірної адреси «ряд 7»).

Після цього ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О. з цією довідкою Громадської організації від 07 серпня 2017 року, з технічним паспортом від 09 липня 2017 року, виготовленим ФОП ОСОБА_11 , копією державного акта на право користування земельною ділянкою № 033098, який виданий Причалом рибалок-аматорів № 423 Північної коси Сухого лиману. Ці документи стали підставою для державного реєстратора ухвалити рішення від 15 серпня 2017 року № 36620873, заява №23660100, номер запису про право власності 21877357, про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на ім`я ОСОБА_2 на дачний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , дачний будинок АДРЕСА_4 . Після реєстрації права власності на спірний садовий будинок вона продала його ОСОБА_3 .

Стислий виклад заперечень відповідачів

Відповідачі позов не визнали, вважали його необґрунтованим, та таким, у задоволенні якого необхідно відмовити.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04 червня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовувалося тим, що позивачем не доведено саме ті обставини, на які вона посилається у позові, зокрема той факт, що ОСОБА_2 самовільно (власноруч) виправила у зазначеній довідці Громадської організації цифру «7» на цифру «9».

Також суд зазначив, що у позовній заяві позивач не зазначила, які саме права ОСОБА_1 та третіх осіб у справі порушено внаслідок державної реєстрації права на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та укладенням договорів купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року № 2-976 та № 2-972. Позивач посилалася лише на те, що зазначені дії призводять до порушення встановленого законом принципу недоторканості права власності та суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства тощо. ОСОБА_1 не була стороною будь-якого з оспорюваних нею договорів, а також не була власником спірного дачного будинку та земельної ділянки.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 у липні 2020 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначила те, що:

- оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;

- оскаржувані судові рішення за своїм змістом не відповідають правовим висновкам, викладеним, зокрема у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 921/403/17-г/6;

- судами першої та апеляційної інстанцій встановлено обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, зокрема надано перевагу доказам, поданим відповідачами, та відхилені докази, подані позивачем;

- суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без належного повідомлення відповідача державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О. та третіх осіб.

Отже, серед підстав касаційного оскарження заявником рішень судів першої та апеляційної інстанцій ним зазначена та підстава, яка згадана у пунктах 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надали суду відзив, у якому просили відмовити у задоволенні касаційної скарги з огляду на її необґрунтованість.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі відкрито касаційне провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені

пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваної постанови апеляційного суду визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до відповіді керівника ГО «ДТ «КРА» Герасимович С. Н. від 20 червня 2018 року, наданої на адресу адвоката Племениченко Г. В.:

- господарями будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , є: ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ГО «ДТ «КРА», ОСОБА_10 , ОСОБА_14 ;

- довідка ОСОБА_2 на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 не видавалася;

- довідка видається усім власникам причалу і членам причалу за їх запитом;

- облік запитів не здійснюється;

- ОСОБА_2 у 2017 році видавалася довідка на будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , дачний будинок АДРЕСА_5 .

Згідно з довідкою від 07 серпня 2017 року, яка видана керівником ГО «ДТ «КРА», позивач проживає і має будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , дачний

будинок АДРЕСА_4 , на земельній ділянці, яка розташована на території Громадської організації, державний акт від 18 вересня 1986 року, № 033098.

Відповідно до копії технічного паспорта, виготовленого ФОП ОСОБА_11 09 серпня 2017 року, замовником технічної інвентаризації на будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , дачний будинок АДРЕСА_4 , є ОСОБА_2 .

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2017 року, наданим до суду державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О. Ю., ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 серпня 2017 року, № 36620871, є власницею об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між ним та ОСОБА_2 04 вересня 2017 року, є власником дачного будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , дачний будинок АДРЕСА_4 .

Відповідно до копії технічного паспорта, виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації» 29 листопада 2012 року, замовниками технічної інвентаризації на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 . Зазначена будівля є самочинним будівництвом.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого у листопаді 1993 року та посвідченого підписами начальника Іллічівського морського порту, головою Таіровського виконавчого комітету, головою ради причалу № 423, зазначено, що ОСОБА_12 є власником земельної ділянки площею:

3, 3 х 7, 5, «плавзасобу - 1 одиниця», будівля ряд 9, місце 1.

ОСОБА_12 та ОСОБА_2 були подружжям, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 .

Відповідно до повідомлення Чорноморської міської державної нотаріальної контори від 21 червня 2017 року № 72/02-14 спадкоємцями ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_16 .

Встановлено, що ОСОБА_12 неодноразово звертався до керівника ГО «ДТ «КРА» про можливість розробки проекту землеустрою з метою приватизації, щодо зміни адреси його будівлі та інше.

Відповідно до копії довідки, посвідченої та наданої до суду державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О. Ю., виданої керівником ГО «ДТ «КРА» Герасимович С. Н., від 28 серпня 2017 року, на ім`я ОСОБА_2 у тому, що вона має будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , дачний будинок АДРЕСА_4 , на земельній ділянці, яка розташована на території Громадської організації.

Згідно з копією довідки, посвідченої та наданої до суду державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О. Ю., виданої керівником ГО «ДТ «КРА» Герасимович С. Н. від 07 вересня 2017 року, на ім`я ОСОБА_2 у тому, що вона має будівлю за адресою: АДРЕСА_3 , дачний

будинок АДРЕСА_4 , на земельній ділянці, яка розташована на території Громадської організації.

Відповідно до копії державного акта на земельну ділянку від 18 вересня 1986 року № 033098, наданої державним реєстратором з реєстраційної справи, земельна ділянка за місцезнаходженням причалу рибаків-аматорів № 423 надана для переносу причалу рибаків-аматорів № 423 на праві користування.

Згідно з довідкою, виданою Міськрайонним управлінням в Овідіопольському районі та місті Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 31 серпня 2017 року № 2202/123-17, право власності (користування) на земельну ділянку не зареєстровано.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.

Згідно з частинами першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень

(далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Обґрунтовуючи незаконність рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірний об`єкт, позивач посилалася на те, що ОСОБА_2 самовільно (власноруч) виправила у зазначеній довідці Громадської організації цифру «7» на цифру «9», що унеможливлювало реєстрацію спірного майна за відповідачем.

Водночас, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій зазначені обставини не були підтверджені.

Крім того, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач не довела, яким чином оскаржуваним рішенням та оспорюваними договорами порушенні її законні права та інтереси.

Судами також не встановлено, що позивачу належать майнові права на спірне нерухоме майно, з огляду на що Верховний Суд визнає необґрунтованими посилання заявника у касаційній скарзі на правові висновки суду касаційної інстанції щодо правової природи майнових прав. Крім того, у позовній заяві позивач не посилалася на такі обставини як на підставу позову.

Посилання у касаційній скарзі на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 921/403/17-г/6, Верховний Суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначені справи розглянуті за різних фактичних обставин.

Доводи касаційної скарги у цілому зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без належного повідомлення відповідача, державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О., та третіх осіб, то такі доводи Верховний Суд відхиляє, оскільки відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України такі обставини є підставою для скасування рішення, якщо згаданий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Проте, відповідач та треті особи не оскаржують рішення, з огляду на що такі обставини не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Отже, Верховний Суд, здійснивши касаційний перегляд в межах доводів та вимог касаційної скарги, зробив висновок, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко