УХВАЛА

Справа № 495/4359/17

Номер провадження 8/495/3/2021

22 вересня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі - Бучка В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року по справі №495/4359/17 за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 звернувся 12.09.2019 року до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року по справі №495/4359/17 за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Короткий зміст та обґрунтування заяви заявника ОСОБА_1 .

Свою заяву відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа №495/4359/17 за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було задоволено уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та визнано за позивачкою ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для звернення позивачки ОСОБА_2 до суду став начебто укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 62000,00 грн., а відповідач зобов`язаний був повернути їх до 01.02.2017 року. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання перед позивачкою ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 передав позивачці у вигляді відступного право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі договору дарування, серії ВМА №028676, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №3382.

Під час винесення рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року по справі №495/4359/17 за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, позивачка ОСОБА_2 приховала, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 2012 року, більш того, заявник ОСОБА_1 не підписував ніякого договору позики, а тим більше заяви про визнання позовних вимог по зазначеній вище справі, тому що просто не міг взяти в борг гроші у своєї дружини та погодитися з передачею права власності позивачці на квартиру, яка була йому подарована ще до шлюбу. Одначасно, він запречує той факт, що взагалі написав розписку, згідно якої взяв у борг грошові кошти у позивачки у сумі 62000,00 грн. Як зазначив ОСОБА_1 більш ніж півтора року вони не проживають з позивачкою разом, проте, що спірна квартира за рішенням суду була відчужена на користь позивачки ОСОБА_2 , заявник дізнався, коли хотів переоформити спірну квартиру у нотаріуса.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2019 року було прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року по справі №495/4359/17.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2020 року було призначено судову почеркознавчу експертизу по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.05.2020 року було відновлено провадження по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.07.2020 року було задоволено клопотання адвоката Гасанова К.І., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2020 року було задоволено клопотання адвоката Гасанова К.І., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по даній справі шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2021 року було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2021 року було задоволено клопотання адвоката Гасанова К.І., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів по даній справі.

Короткий виклад позицій сторін по справі

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 свою заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року по справі №495/4359/17 за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу підтримав у повному обсязі з наведених вище підстав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні адвокат Гасанов К.І., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 зазначену вище заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити та стягнути з позивачки ОСОБА_2 витрати, понесені стороною заявника ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом даної справи та відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог позивачки у повному обсязі, оскільки стороною позивачки ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами, що саме відповідачем ОСОБА_1 було підписано договір позики від 18.12.2016 року, окрім того, підставою для винесення зазначеного вище рішення суду, відповідно до якого право власності на спірну квартиру перейшло до позивачки ОСОБА_2 стало клопотання про визнання позову, яке начебто підписано ОСОБА_1 , який насправді навіть не знав про існування даної справи.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилась, однак адвокат Царенко О.О., який діє в її інтересах заперечував проти задоволення заяви заявника про перегляд зазначеного вище рішення суду за нововиявленими обставинами, оскільки стороною заявника ОСОБА_1 не зазначені обставини, які можуть бути визнані судом нововиявленими з врахуванням вимог діючого законодавства, а ті обставини, на які посилається сторона заявника не є нововиявленими обставинами та не можуть бути підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Дослідивши матеріали справи, доводи та пояснення сторін, надавши правову оцінку кожному доказу по даній справі, а також достатність і взаємний зв`язок наявних доказів в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було задоволено уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та визнано за позивачкою ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи міститься копія розписки відповідача ОСОБА_1 від 18.12.2016 року, зі змісту якої вбачається, що він взяв у борг у позивачки ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 62000,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.02.2017 року.

Також в матеріалах справи міститься копія договору позики від 18.12.2016 року, відповідно до п.4.8 якого у разі, якщо позичальник ОСОБА_1 у строк визначений Договором не виконає своє зобов`язання щодо повернення суми позики, Сторони домовляються про те, що у якості виконання за Договором позики, Позивачальник передає Позикодавцю майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи міститься клопотання відповідача ОСОБА_1 , згідно якого він визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Дане клопотання було зареєстровано канцелярією Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 20.10.2017 року за вхідним номером 26957/17Вх.

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 30.08.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №52, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 2012 року.

30 червня 2021 року на адресу суду від судового експерта Косигіної Н.А., надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №495/4359/17, оскільки у встановлений нормативним актом термін інші запитані у клопотанні експерта матеріали (документи), у тому числі оригінали досліджуваних доказів (розписки від 18.12.2016 року, договору позики від 18.12.2016 року, клопотання про розгляд справи від 20.10.2017 року), необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №495/4359/17 не надійшли, без чого проведення експертизи не є можливим (згідно з п.3.5 Розділу ІІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у чинній редакції) «Коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень)…», на підставі ст.72 ЦПК України та пп. 2.2., 4.10 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 року за №705/3145 (в чинній редакції), судовим експертом повідомлено про неможливість надання висновку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 17.05.2021 року було витребувано від ОСОБА_2 оригінали наступних документів: розписки від 18.12.2016 року, договору позики від 18.12.2016 року, клопотання про розгляд справи від 20.10.2017 року.

Згідно повідомлення адвоката Царенко О.О., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 , яке надійшло до суду 21.05.2021 року, зазначені вище оригінали розписки від 18.12.2016 року, договору позики від 18.12.2016 року не збереглися у позивачки ОСОБА_2 , оскільки спір між сторонами фактично був вирішений рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року та у зв`язку зі сплином значного часу. Також стороною позивачки ОСОБА_2 було зазначено, що оригінал клопотання про розгляд справи від 20.10.2017 року повинен міститися в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Ідентифікація виконавця підпису ОСОБА_1 у документах, які були підставою для винесення рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року по даній справі потребує застосування спеціальних знань, що можливо з`ясувати в порядку призначення судом почеркознавчої експертизи.

На підтвердження доводів стороною заявника ОСОБА_1 про те, що останній не підписував зазначених вище документів, а саме розписки від 18.12.2016 року, договору позики від 18.12.2016 року, клопотання про розгляд справи від 20.10.2017 року, було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2020 року було призначено судову почеркознавчу експертизу по даній справі.

З метою забезпечення проведення експертизи за клопотанням сторони заявника ОСОБА_1 , ухвалами Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.07.2020 року та від 17.05.2021 року, було витребувано від ОСОБА_2 оригінали наступних документів: розписки від 18.12.2016 року, договору позики від 18.12.2016 року, клопотання про розгляд справи від 20.10.2017 року. Проте, стороною позивачки ОСОБА_2 було повідомлено суд в порядку ч.7 ст. 84 ЦПК України про неможливість надання зазначених вище доказів, без яких проведення судової почеркознавчої експертизи є неможливим, що вбачається з зазначеного вище повідомлення судового експерта Косигіної Н.А.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі, зокрема у наданні необхідних документів, без яких неможливо провести експертизу.

Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Таким чином, ненадання стороною позивачки ОСОБА_2 документів для експертного дослідження, висновки якого могли підтвердити чи спростувати позовні вимоги за уточненим позовом, є підставою для застосування судом наслідків, передбачених ч. 10 ст. 84, ст. 109 ЦПК України, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визнати факт виконання підпису, проставленого на документах: договору позики від 18.12.2016 року, клопотання про розгляд справи від 20.10.2017 року, не заявником ОСОБА_3 , а іншою особою.

Враховуючи предмет та підстави заявлених ОСОБА_2 уточнених позовних вимог, посилання сторони заявника ОСОБА_3 на те, що підписи в зазначених вище документах, на підставі яких було винесено рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року виконані не ним, оскільки з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису в цих документах при проведенні судово-почеркознавчої експертизи мало визначальне значення для встановлення обставин справи, а також проведення судової експертизи є способом реалізації судом основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом, суд вважає, що неподання витребуваних судом доказів стороною позивачки ОСОБА_2 , без яких згідно повідомлення судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Косигіною Н.А. не можливо проведення судової почеркознавчої експертизи по даній справі є умисним ухиленням від участі в експертизі та умисним ухиленням від подання доказів, та необхідністю застосування наслідків такого ухилення. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного суду від 28.03.2018 у справі №500/1564/15-ц.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом неодноразово вчинялись дії щодо забезпечення дотримання прав сторін, передбачених законом, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, однак стороною позивачки ОСОБА_2 так і не були надані витребувані судом докази, через що суд зазначає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що стороною позивачки ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами, що зазначені вище документи, а саме: договір позики від 18.12.2016 року, клопотання про розгляд справи від 20.10.2017 року, були підписані саме ОСОБА_3 ..

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першоїстатті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Заява про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень судів апеляційної інстанцій, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга статті 425 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 ст.424 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно п.6 ч.3 ст. 426 ЦПК України до заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими обставинами, у разі пропуску строку на подання заяви додається клопотання про його поновлення.

Проте, згідно частин 2 та 3 ст.424 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана, зокрема, з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. При цьому строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Стаття 429 ЦПК України унормовує розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами; за змістом частини другої цієї статті суд розглядає справу за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року №4, пунктом 1 роз`яснено, що передбачений Главою 4 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (частина друга статті 423 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку Верховним Судом, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», указується, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, нововиявлені обставини необхідно відрізняти від нових обставин та нових доказів. Головною відмінністю нововиявлених обставин від нових обставин є момент їх виникнення. Так, нові обставини - це обставини, які виникли вже після ухвалення рішення суду та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відмінність нововиявлених обставин від нових доказів полягає в тому, що нові докази - це відомості про обставини справи, які досліджувалися судом, проте ці докази з тих чи інших причин не були надані суду під час розгляду справи.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

При вирішенні заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами суд, з урахуванням змісту статті 423 ЦПК України, має перевірити наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Лише при перегляді рішення у випадку його скасування за нововиявленими обставинами, суд зобов`язаний дати оцінку цим обставинам на наявність чи відсутність підстав для задоволення позову.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року). Відхід від цього принципу також можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Згідно п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» №4 від 30.03.2012 року, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, як підстави для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами (пункт 2 частини другої статті 423 ЦПК) мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта та п`ята статті 423 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 3 статті 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Європейською конвенцією з прав людини та основоположних свобод визначений фундаментальний принцип цивільного судочинства - юридичної визначеності.

Втім, в даному випадку, з врахування предмету розгляду даної справи, оскільки суд вважає доведеним той факт, що заявник ОСОБА_1 не підписував договір позики від 18.12.2016 року та клопотання про розгляд справи у його відсутність від 20.10.2017 року, що визнається судом як істотна для справи обставина, що не була встановлена судом та не була і не могла бути відома особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, адже заявник ОСОБА_1 взагалі не був обізнаний про розгляд зазначеної вище справи та про існування договору позики від 18.12.2016 року та клопотання про розгляд справи за його відсутністю, а отже виникає необхідність виправлення судових помилок, допущених при постановленні зазначеного вище рішення суду, що виправдовує втручання в принцип юридичної визначеності з розумним ступенем пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями, зокрема дотримання принципу верховенства права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року по справі №495/4359/17 за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу є обґрунтованою, такою, що грунтуться на дійсних обставинах справи та нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню. У задоволенні уточнених позовних вимог позивачки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу належить відмовити з підстав, зазначених в описовій частині рішення, а саме у зв`язку з їх недоведеністю та необгрунтованістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні уточнених позовних вимог позивачки ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, підтверджені судові витрати заявника ОСОБА_3 підлягають стягненню з позивачки ОСОБА_2 на його користь.

Так, з матеріалів справи вбачаться, що заявником ОСОБА_3 понесені наступні витрати, пов`язані з розглядом даної справи: витрати на оплату правової допомоги у сумі 10000,00 гривень (квитанція №5 від 21.09.2021 року); витрати на проведення експертизи у сумі 7207,62 гривні (квитанція від 17.05.2021 року), та витрати по сплаті судового збору у сумі 1395,00 гривень (квитанція від 12.09.2019 року).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2-5, 81, 77, 423-429 Цивільного процесуального кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», суд, - УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.10.2017 року по справі №495/4359/17 за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити.

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на оплату правової допомоги у сумі 10 000,00 гривень (квитанція № 5 від 21.09.2021 року); витрати на проведення експертизи у сумі 7207, 62 гривні (квитанція від 17.05.2021 року), та витрати по сплаті судового збору у сумі 1395, 00 гривень (квитанція від 12.09.2019 року).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст даної ухвали виготовлено та проголошено 28.09.2021 року об 16 годині 00 хвилин.

Суддя: