САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5796/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи Приватний нотаріус дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна та Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

відповідача ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2020 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Є.Є. та Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в липні 2020 року на регіональну філію «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» надійшов лист від 09.06.2020 №575, яким Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровського округу Дніпропетровської області Біловол В.О. повідомив, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №61228794 з примусового виконання напису №73 виданого 06.02.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу. З зазначенням реквізитів для перерахування коштів. ОСОБА_1 звернулася до приватного виконавця Біловола В.О. із заявою про зупинення виконавчого провадження. Згідно відповіді від 15.07.2020 №659 стало відомо, 06.02.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. виданий виконавчий напис №73 про примусове стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованості - невиплаченої в строк на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 26.04.2019 в реєстрі №314, грошові кошти у розмірі 90000,00 грн., що еквівалентно 3345,72 доларів США (курс 26,9) - сума позики, строк повернення (виплата боргу) настав 26.05.2019 та витрати на вчинення виконавчого напису - 900,00 грн. 10.02.2020 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. Відмовлено у зупиненні виконавчого провадження. Дійсно між нею та ОСОБА_2 була домовленість на отримання позики в сумі 20000,00 грн. з виплатою процентів 10 відсотків щомісяця. Строк виконання не обговорювався. Задля гарантії виконання умов необхідно було підписати договір у нотаріуса. В нотаріальній конторі помічник нотаріуса запропонував розписатися у реєстрі нотаріальних дій та на нотаріальному бланку. Нотаріус при цьому був відсутній. Відповідач ОСОБА_2 не був присутній, на час підписання бланку його підпис був відсутній також. Ввечері на картку надійшла сума 20000,00 грн. В червні 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса ДМНО Ковальової Є.Є. із вимогою надати належно завірену копію договору позики від 26.04.2019. Нотаріус ОСОБА_5 08.07.2020 надала відповідь на скаргу та копії документів на підставі яких вчинений виконавчий напис. Серед них є заява ОСОБА_2 до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, копія повідомлення від експрес-пошти, що начебто за адресою: АДРЕСА_1 , вона не проживає, тому відправлення ОСОБА_2 від 02.01.2020 не отримано, але не відомо, що було у відправленні, відсутній опис та копія вимоги останнього до неї про повернення коштів. Вона за зазначеною адресою проживає, це її єдине житло. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат» про безспірність заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за договором позики зроблено ОСОБА_2 одноособово і в матеріалах відсутній. Станом на дату подачі позовної заяви за заявою банку та на підставі виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. відкрито виконавче провадження ВП №61228794, де з неї здійснюється утримання всієї заробітної плати. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту та процентах не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Виконавчий напис було вчинено за відсутності розрахунку заборгованості. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. 06.02.2020, зареєстрований в реєстрі за №73 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу 90000,00 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 900,00 грн. Стягнути з відповідача судові витрати.

15 січня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

29 червня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №73, вчиненого 06.02.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що від ОСОБА_2 вона отримала 20000 грн., на протязі року вона виплатила ще 4000 грн., потім ОСОБА_2 почав просити в неї ще кошти. На момент підписання договору не було нотаріуса та ОСОБА_2 . Вона підписала договір у присутності помічника нотаріуса, також від ОСОБА_2 була якась дівчина, напевно посередник. Договір підписала, тому що терміново потрібні були гроші на лікування. Вона мала можливість відмовитись від підписання договору. Кошти, які за договором вона повинна була отримати, вона не отримувала. На картку від ОСОБА_2 надійшло 20000 грн. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що не було безспірного доказу того, що ОСОБА_1 визнає борг. Позивач надавала суду квитанцію про сплату через термінал відповідачеві коштів на ті номери карток, як зазначав їй сам відповідач. При укладенні договору, відповідача не було, особисто від нього вона грошей не отримувала, на картку надійшло 20000 грн., вона визнає борг у розмірі 20000 грн. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір на займ коштів, частина коштів була надана їй особисто в руки, а частина надійшла на картку її доньки. Зі слів ОСОБА_1 , її особисті рахунки арештовані, тому кошти надійшли на картку доньки. Після відмови позивача погасити борг, відповідач звернувся до нотаріуса для стягнення грошових коштів. ОСОБА_6 не була стороною договору, однак її картка зазначена, як один із засобів надання грошей. Відповідач направляв на адресу ОСОБА_1 , документи щодо стягнення боргу.

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровського округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстровано в реєстрі №314, згідно якого ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 гроші в сумі 90000,00 грн., що еквівалентно 3345,72 доларів США (курс 26,9 грн.) без сплати процентів за користування вказаною сумою грошей, із строком виплати боргу по 26.05.2019.

Згідно п.6 Договору позики, Позичальник ОСОБА_1 свідчить, що гроші від позикодавця, ОСОБА_2 , отримала повністю до підписання даного договору.

Відповідно до п.10 Договору позики, цей договір складено в двох примірника, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса, а інший видається сторонам.

Договір підписаний сторонами у присутності нотаріуса, особи сторін встановлено і дієздатність перевірено (а.с.8).

06.02.2020 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. виданий виконавчий напис №73 про примусове стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованості - невиплаченої в строк на підставі договору позики, грошових коштів у розмірі 90000,00 грн., що еквівалентно 3345,72 доларів США (курс 26,9) - сума позики, строк повернення (виплата боргу) настав 26.05.2019 та витрат на вчинення виконавчого напису - 900,00 грн. (а.с.23).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. від 10.02.2020, відкрито виконавче провадження ВП №61228794 з виконання виконавчого напису №73 виданого 06.02.2020, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованості - невиплаченої в строк, на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., 26.04.2019 в реєстрі №314, грошових коштів у розмірі 90000,00 грн., що еквівалентно 3345,72 доларів США (курс 26,9 грн.) - сума позики, строк повернення (виплати боргу) настав 26.05.2019 та витрати за вчинення виконавчого напису - 900,00 грн. (а.с.18, 21, 22).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з наступних висновків.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилалася зокрема на те, що між нею та ОСОБА_2 була домовленість на отримання позики в сумі 20000,00 грн. з виплатою процентів 10 відсотків щомісяця, строк виконання не обговорювався, задля гарантії виконання умов треба було підписати договір у нотаріуса, однак у нотаріальній конторі помічник нотаріуса запропонував розписатися в реєстрі нотаріальних дій та на нотаріальному бланку, при цьому нотаріус та ОСОБА_2 були відсутніми. Окрім того, вказана заборгованість не є безспірною, також на те, що була порушена процедура здійснення виконавчого напису, а саме, нотаріусом не було встановлено безспірність заборгованості.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями статті 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Проаналізувавши матеріали справи, зміст договору позики від 26 квітня 2019 року та зміст норм ст.ст.215, 234,235 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_1 повністю до підписання договору отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 90000,00 грн., що еквівалентно 3345,72 доларів США (курс 26,9 грн.) без сплати процентів за користування вказаною сумою грошей, із строком виплати боргу по 26.05.2019. Договір позики є укладеним та не оскаржувався позивачем у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п.1 постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини.

За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на положення ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Так, позивач належними, достатніми та допустимими доказами не довела, що між нею та ОСОБА_2 була домовленість на отримання позики у розмірі 20000 грн. та нею в були отримані кошти саме в розмірі 20000 грн., а не 90000 грн., згідно умов укладеного договору. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження тих обстави, що у нотаріальній конторі помічник нотаріуса запропонував розписатися в реєстрі нотаріальних дій та на нотаріальному бланку, при цьому нотаріус та ОСОБА_2 були відсутніми.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем на підтвердження обставин, якими вона обґрунтувала свої позовні вимоги не було надано належних, достатніх та допустимих доказів, а тому суду відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст.ст. 203, 215, 234, 235, 509, 638, 1047 ЦК України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 84, 89, 133, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 272-273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) треті особи Приватний нотаріус дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна ( АДРЕСА_3 ) та Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол Віталій Олексійович (м. Київ, вул. Князя Володимира Великого, буд.18-б, оф.407) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2021 року.

Суддя О.П.Румянцев