Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року м.Одеса Справа № 522/16253/21

Провадження № 2-о/522/342/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, відповідно до якої просить встановити факт, що договір дарування від 02 вересня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., реєстровим номером №5930 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 .

В заяві ОСОБА_1 посилається на те, що у вказаному документі її прізвище зазначено як « ОСОБА_1 » що на даний час є орфографічною помилкою та не співпадає з її документами, де вона зазначена, як « ОСОБА_1 », яка перешкоджає заявнику у вільному розпорядженні своєю власністю.

Заявник надала суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі; прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини квартири від 02 вересня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., зареєстрованого в реєстрі за №5930, належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається у вищевказаному договорі дарування частини квартири від 02 вересня 2000 року прізвище ОСОБА_1 зазначено як « ОСОБА_1 », тобто з буквою «е», що не співпадає з її іншими документами де вона зазначена, як « ОСОБА_1 ».

З паспорта громадянина України НОМЕР_2 , виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 06 грудня 2002 року на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що її прізвище зазначено як « ОСОБА_1 ».

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, суд дійсно вбачає розбіжності в зазначенні прізвища ОСОБА_1 в правовстановлюючих документах - договорі дарування частини квартири від 02 вересня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є., зареєстрованого в реєстрі за №5930.

З огляду на вищевказані докази, знайшов підтвердження факт того, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, що надасть заявнику можливість вчиняти будь-які юридичні дії щодо вказаного майна.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 95, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області (м.Одеса, вул. Старіцького, 6), про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити факт того, що договір дарування від 02 вересня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округуКіріченко І.Є., за реєстровим номером №5930, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 27 вересня 2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова