Справа № 219/2372/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хомченко Л.І.,

секретаря Гаврилюк К.К.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника 3 особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду місті Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа на стороні позивача Служба у справах дітей Часовоярської міської ради про позбавлення батьківських прав ,призначення піклувальника та стягнення аліментів на неповнолітню дитину

ВСТАНОВИВ:

16.03.2021 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача ,просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 так як відповідач не виконує батьківські обов`язки , не приймає участі у вихованні сина ,не надає матеріальної допомоги на його утримання .Просила призначити її піклувальником на неповнолітнім онуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку ,але не менш ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на її користь.

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги надала пояснення аналогічно викладеним у позові просила їх задовольнити, просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 так як відповідач не виконує батьківські обов`язки , не приймає участі у вихованні сина , не надає матеріальної допомоги на його утримання .Просила призначити її піклувальником на неповнолітнім онуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку ,але не менш ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на її користь. Також пояснила ,що її чоловік завжди відвозив онука до батько щоб вони сплакувались на машині .Відповідач іноді купував одяг онуку коли той шов до школи ,аде вони встигали купити такий одяг самостійно ,а відповідач запізнювався. Своїх грошей відповідач на утримання сина не надавав їй .Він відав їй карту на яку перераховує виплати держава на онука так як він втратив годувальника .Навидь за життя її дочки він мав заборгованість по аліментах. Коли в неї важко захворів чоловік вона дізналась ,що відповідач не перераховував гроші на ощадну книжку сину ,хоча вони домовлялись про це . Останнім разом онук ходив до батька щоб подивитись на дитину яка народилась у відповідача . Приблизно з 2017 року онук припинив спілкуватися з батьком .Онук після смерти її дочки мешкає з нею і на це дав згоду відповідач .Відповідач часто не виконував свої обіцянки перед сином . Зараз вони перебувають у скрутному матеріальному становищі так як онук після школи продовжує навчатися та потребує додаткових витрат.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги просив їх задовольнити по підставах викладених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав , пояснив ,що він весь час з момета народження сина приймає участь у його вихованні та надає допомогу на його утримання ,але він не знав що йому потрібно збирати чеки щоб таки обставини підтверджувати .Син приїзжав до нього ,вони їздили разом відпочивати .Після смерті матері дитини за домовленість з позивачем він дозволив проживати малолітньому сину з бабусею на її прохання і надав на це згоду .Він купував одяг дитині .Усі виплати які сплачуються на сина у зв`язку з втратою годувальника отримує позивачка так як він віддав їй картку на яку перераховують ці кошти за домовленістю між ними .На даний час він відкрив рахунок на ім`я сина та перераховує сину кошти на банківську картку .В нього нова родина .Після народження в нього дитини в новій родини позивачка стала налаштовувати сина проти нього , тому стосунки між ними погіршились .Він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, він намагається налагодити стосунки з сином .

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, підтримав відповідача ,пояснив ,що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог так як відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав .

Свідок ОСОБА_7 пояснила ,що вона сусідка позивача ,знає її тривалий час ,після смерті матері ОСОБА_8 залишився мешкати з позивачем-бабусею та дідусем .Після цього вона не бачила щоб відповідач приходив до дитини .Відповідач дарував подарунки ОСОБА_8 на день народження ,подарував йому хрестик золотий ,купував рюкзак у школу раз на рік , також возив ОСОБА_8 на море .Коли ОСОБА_8 було років 5 , то він розповідав про те ,що йому батько подарував на день народження ,показував іграшку ,але вона вважає що це не є належним спілкуванням сина та батько .Більше допомоги відповідач не надавав .

Свідок ОСОБА_9 знає позивача більше 20 років ,вона її сусідка, їх будинки поруч. ОСОБА_8 мешкає у позивача з самого народження ,вона його бабуся та для ОСОБА_8 створені умови для проживання . Їй відоме що відповідач батько ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_8 був малюком то відповідач приходив часто до ОСОБА_8 .Зараз вже він не приходить. Позивач казала ,що відповідач брав ОСОБА_8 з собою на відпочинок коли йому було 7-8 років. Чи надає матеріальну допомогу відповідач їй не відоме.

Свідок ОСОБА_10 пояснила ,що вона дочка позивача , ОСОБА_8 після смерті матері залишився мешкати з бабусею ,де для нього створені усі умови .Вона перебуває у добрих стосунках з ОСОБА_8 ,вона разом зі своєю родиною та ОСОБА_8 їздили відпочивати на море ,ходили на каток у цирк. Вона часто приходить до позивача .Відповідач участі у вихованні дитини не приймає. Раніше від возив його на море декілька раз у 2015 і 2016 роках. Її мати ходила до відділу опіки щоб відповідач почав спілкуватися з дитиною . Після чого відповідач спілкувався з дитиною один два тижня а потім знову припиняв спілкування .Зараз,це приблизно з 2017 року ОСОБА_8 не бажає спілкуватися з батьком ,бо зрозумів який він є ,тому що батько постійно зайнятий і не знаходить часу спілкуватися з сином .Відповідач почав перераховувати ОСОБА_8 гроші тілкі після того к позивач подала до суду .

Свідок ОСОБА_11 пояснила ,що в 2019 году вона їздила до м .Міста ОСОБА_12 разом з відповідачем і ОСОБА_12 ,де на базарі відповідач придбав сину куртку, капелюх, штани , а потім через 3 дня після цього вона знову їхала разом з відповідачем і бачила як він давав сину 1000 гривен .Позивач просила сама щоб ОСОБА_8 мешкав з нею після смерті її дочки.

Свідок ОСОБА_13 пояснила ,що приблизно 7 років вона знайома з ОСОБА_6 . ОСОБА_8 мешкає з бабусею і відповідача - батько ОСОБА_8 , вона там ніколи не бачила. Дідусь на машині возив ОСОБА_8 до батька на вихідні. Відповідач обіцяв щось ОСОБА_8 ,а потім не виконував це .На день народження відповідач робив ОСОБА_8 подарунки .Грошей на його утримання не надавав. Одяг купувала ОСОБА_8 бабуся. Це їй відомо зі слів ОСОБА_8 . Вона знає ОСОБА_14 . ОСОБА_8 віз їх на машині до м ОСОБА_12 і по дорозі вони не зупинялись.

Свідок ОСОБА_15 пояснила ,що вона подруга неповнолітнього ОСОБА_6 ,знає його приблизно 4 роки .Зі слів ОСОБА_8 їй відомо ,що той припинив спілкуватися з батьком ,тому що коли він приходив до батько в гості у того не було часу для спілкування . ОСОБА_8 мешкає з бабусею де і нього є своя кімната. З ОСОБА_12 на машині і з ОСОБА_16 вони їздили до м. Артемівськ приблизно рік потому ,було холодно ,по дорозі не зупинялись.

Неповнолітній свідок ОСОБА_6 пояснив ,що він не заперечує проти позову ,коли він спілкувався з батьком ,було таке ,що вони домовлялись ,що він прийде до батько у гості ,але потім все відмінялось . Раніше батько йому гроші не надавав, зараз перераховує на картку після того як бабуся звернулась з позовом .Батько коли вони спілкувались дарував подарунки на день народження він їздив з батьком відпочивати .

Заслухавши думку учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Мати неповнолітнього ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла

Повивач є бабусею неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З характеристики вбачається ,що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання.

На обліку у лікаря нарколога не перебуває відповідно до наданої копії сертифікату .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 22.07.2021 року не вбачається підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Під час судового розгляду встановлено, що спілкування між дитиною ОСОБА_6 та його батьком ОСОБА_3 припинилося внаслідок конфліктної ситуації з позивачем після народження дитини в родині відповідача .

Доводи позивачки про те що відповідач почав перераховувати сину гроші на карту ,та щодо здійснення маніпулятивних дій відповідачем з цього приводу, тому що позивачка звернулась до суду з позовом суд не приймає до уваги з огляду на те, що відповідач і таким чином надає допомогу дитині на утримання.

Відповідно до положень статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Під час судового розгляду надано можливість дитині висловити свої думки щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Разом з тим, хоча думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути визначальною, і така думка не є свідченням того, що позбавлення батьківських прав у спірному випадку має на меті забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

За встановлених обставин справи, прагнення відповідача брати участь у вихованні дитини та його заперечення проти позбавлення батьківських прав, підстави покладення на відповідача юридичної відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав відсутні.

Враховуючи положення національного законодавства, а також зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина не є виправданим, оскільки таке не сприятиме нормальному фізичному та психічному здоров`ю дитини.

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ наголосив на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав необхідно відмовити і за таких обстави суд вважає ,що відсутні правові підстави для призначення позивача піклувальником відносно неповнолітнього онука та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розумінні вимог статті 185ч.3 СК України .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа на стороні позивача Служба у справах дітей Часовоярської міської ради про позбавлення батьківських прав ,призначення піклувальника та стягнення аліментів на неповнолітню дитину відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Артемівський міськрайонний суд Донецької області .

У повному обсязі рішення складене 23.09.2021.

Суддя Л.І. Хомченко