КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/7254/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Дубас Т.В. в м. Київ 11 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 лютого 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0 (первісний № 7-6RK/02-200A), за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 32018 доларів США строком з 01 лютого 2006 року по 01 лютого 2012 року з процентною ставкою 12,50 % річних, яка переглядається кожного наступного місяця. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, в зв`язку з чим станом на 16 червня 2015 року має заборгованість в розмірі 791346,04 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 415953,13 грн., сума заборгованості за відсотками 364011,83 грн., пеня 720,57 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу 9910,75 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості за відсотками - 749,76 грн. 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за даним кредитним договором.

На підставі вищевикладеного просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 791346,04 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 791346,04 грн. та судовий збір 3654 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року стягувача ПАТ «Дельта Банк» у справі № 369/7254/15-ц замінено його правонаступником ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (а. с. 83 - 85 т. 1).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові, поклавши на відповідача судові витрати.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу у його відсутності, належним чином не повідомивши про дату, час і місце розгляду справи, хоча в матеріалах справи є довідки з адресного бюро про те, що він з 27 березня 2015 року зареєстрований у м. Києві, внаслідок чого було порушено його конституційне право на участь у судовому розгляді, також він був позбавлений можливості надати суду докази, подавати клопотання та заяви, надавати пояснення суду, користуватися іншими процесуальними правами.

Вказував, що не знав про існування договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», однак цей договір укладено в порушення п. 9.6 кредитного договору, за умовами якого банк не мав права без його попередньої письмової згоди передавати третім особам його справу.

Наголошував, що в матеріалах справи відсутні документи, які доводять зверення позивача до нього про наявність заборгованості і вимоги сплатити останню.

Зазначав, що позов подано після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні, оскільки кінцевий строк повернення кредиту - 01 лютого 2012 року.

Вказував, що у довідці позивача зазначена загальна заборгованість, яка включає в себе тіло кредиту, відсотки, пеню, 3 % за прострочення тіла кредиту і 3 % за прострочення відсотків по кредиту, однак в цій же довідці зазначено, що він не має прострочення за відсотками станом на 16 червня 2015 року, також немає в матеріалах справи первинної бухгалтерської документації, доказів отримання ним зазначених в кредитному договорі грошових коштів, розрахунку кредитної заборгованості, у справі є тільки довідка позивача про саму суму заборгованості, яку він самостійно виготовив, що не може бути прийняте судом як докази існування боргу.

Посилався на те, що на момент ухвалення заочного рішення повноваження представників позивача закінчилися, і що надані позивачем документи не завірені належним чином і в оригіналах суду для огляду не надавалися, тому що представників позивача не було жодного разу на судових засіданнях, що підтверджується довідками секретаря судових засідань.

Правонаступником позивача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» направлено відзив на апеляційну скаргу, в якій заявник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилався на те, що відповідач не повідомив суд про зміну місця проживання, а оскільки останньою відомою адресою проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , всі процесуальні документи направлялися за цією адресою, отже відповідач станом на дату розгляду справи був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Зазначав, що передача прав вимоги за кредитним договором третім особам передбачена як самими умовами кредитного договору, так і положеннями цивільного законодавства.

Спростовував доводи апеляційної скарги щодо необхідності повідомлення відповідача про сплату заборгованості, оскільки обов`язок повернення кредиту та коштів за користування ним передбачений умовами самого кредитного договору.

Спростовував також доводи відповідача про відсутність розрахунку пені з огляду на те, що ПАТ «Дельта Банк» до позовної заяви долучено довідку від 16 червня 2015 року про стан заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, де вказано про розмір заборгованості по сплаті пені. Оскільки умовами кредитного договору та цивільного законодавства встановлені підстави, порядок та розмір нарахування пені особам, що прострочили виконання зобовязання, відповідачу було нараховано пеню, яка відображена в позові та відповідних розрахунках банку.

Вказував, що з урахуванням належного повідомлення відповідача про розгляд справи про стягнення заборгованості, і відповідачем до ухвалення рішення по суті спору не заявлено заяви про застосування позовної давності, твердження про можливість застосування судом апеляційної інстанції позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не підтверджені жодним нормативно-правовим актом та не знаходять свого відображення у правових висновках Верховного Суду.

Зазначав, що банком на підтвердження наявності та розміру заборгованості було виготовлено довідку про розмір заборгованості ОСОБА_1 , яку долучено до позовної заяви, а суд, не ставлячи під сумнів надані банком докази, ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, при цьому доказів виконання заочного рішення або сплати відповідачем на користь нового або попередніх кредиторів заборгованості за кредитним договором суду не надано.

Наголошував, що повноваження представників ПАТ «Дельта Банк» були чинними на час подання позовної заяви, а тому закінчення їх повноважень на час ухвалення рішення не має правового значення.

Доводив до відома суду, що рішенням Кваліфікацйно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області № 213/2020 від 30 вересня 2020 року представнику відповідача ОСОБА_2 зупинено право на зайняття адвокатською діяльністю в період з 30 вересня 2020 року по 30 березня 2021 року, отже у вказаний період часу ОСОБА_2 не міг представляти інтереси ОСОБА_1 як адвокат та здійснювати будь-які дії процесуального характеру.

Оцінюючи вказані доводи про зупинення права представника відповідача на зайняття адвокатською діяльністю, апеляційний суд враховує, що на підтвердження цих обставин заявником не надано будь-яких доказів, а також те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 від 22 червня 2021 року підписана самим відповідачем, та відхиляє ці доводи як неспроможні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався на розгляд справи судом першої інстанції у його відсутності, без повідомлення його або представника належним чином про час і дату розгляду справи.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішення, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішення суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України в редакції станом на час ухвалення рішення цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи.

Апеляційний суд враховує, що на а. с. 40, 47 знаходяться конверти із судовими повістками на ім`я ОСОБА_1 , повернуті до суду з відмітками «адресат за зазначеною адресою не проживає» та «в зв`язку із закінченням терміну зберігання».

Крім того, на а. с. 45 - 46 т. 1 наявна довідкова інформація на запит суду з адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, згідно якої ОСОБА_1 знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , з 27 березня 2015 року до м. Києва.

Незважаючи на наявність відомостей про зміну адреси реєстрації, судом першої інстанції не вжито заходів щодо з?ясування цієї адреси шляхом направлення запиту до адресно-довідкового підрозділу, як і не виконано вимоги ст. 74 ЦПК України щодо виклику відповідача шляхом розміщення оголошення в пресі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості скористатись наданими йому ст.27, 31 ЦПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення) процесуальними правами при розгляді справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не може погодитися з доводами відзиву на апеляційну скаргу про належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, невиконання ним своїх процесуальних обов`язків та намагання уникнути від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу розглядом судом справи за його відсутності без повідомлення належним чином, рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд враховує наступне.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 01 лютого 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 7-6RK/02-200A (а. с. 5 - 11 т. 1), за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 32018 доларів США, що еквівалентно 161690,90 грн. за курсом НБУ, в порядку і на умовах, визначених цим договором. Надання кредиту здійснюється у термін з 01 лютого 2006 року, і позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору). За використання кредитних коштів на перший місяць встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 12,5 % річних, по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 9.2 даного договору. Цільове призначення (мета) кредиту: придбання автомобіля марки Mitsubishi Pajero, кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Згідно п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі та здійснювати повернення отриманого кредиту, сплату нарахованих процентів, комісій та інших платежів у порядку та терміни, встановлені договором.

Згідно п. 7.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника, а позичальник при цьому зобов`язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 0,2 % річних від суми зазначеної простроченої заборгованості.

На а. с. 12 - 13 т. 1 знаходиться додаток № 1 до кредитного договору, яким є графік погашення кредиту, згідно якого останньою датою платежу з 01 лютого 2012 року.

На а. с. 14 т. 1 знаходиться довідка ПАТ «Дельта Банк» від 16 червня 2015 року, згідно якої заборгованість по кредитному договору № 0, укладеного з ОСОБА_1 01 лютого 2006 року, станом на 16 червня 2015 року складає 36364,02 доларів США, в тому числі тіло кредиту 19392,83 долари США, відсотки 16971,19 доларів США, пені 720,57 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 9910,75 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках - 749,76 грн., з них прострочена заборгованість по кредитному договору № 0 станом на 16 червня 2015 року складає тіло кредиту 19392,83 долари США, відсотки 0,00 доларів США, загальна заборгованість станом на 16 червня 2015 року складає 719346,04 грн.

На а. с. 18 - 19 т. 1 знаходиться копія виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», за умовами якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі.

На а. с. 20 т. 1 знаходиться копія акту прийому-передачі документації до договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, згідно якого передано в тому числі право вимоги за кредитним договором № 0 (первісний № 7-6RK/02-200A), за актом передано оригінал кредитного договору, виписку про рух коштів за рахунками позичальника.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу додано копії договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 07 вересня 2005 року, копію розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 11 травня 2019 року, копії виписок по рахункам кредитної заборгованості ОСОБА_1 , копію заявки на отримання кредиту від 18 січня 2006 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд враховує, що надані заявником докази дійсно можуть підтверджувати обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо видачі ОСОБА_1 кредиту і наявності заборгованості за укладеним з ним кредитним договором.

Разом із тим, оскільки відзив не містить клопотання про дослідження нових доказів із обґрунтуванням поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, в ній не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів,тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на них.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 19 травня 2021 року в справі № 488/1449/16-ц (провадження № 61-9308св20), встановивши, що суд апеляційної інстанції, змінюючи законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції щодо розміру заборгованості, аргументував свою позицію тим, що розмір нарахованої банком заборгованості за процентами розраховано з застосуванням збільшеної процентної ставки, що не було передбачено умовами, які були узгоджені з ОСОБА_3 на час підписання ним довідок про умови кредитування від 20 вересня 2010 року та 12 січня 2011 року. Однак, до позовної заяви банк відповідних довідок не додавав, не приєднував в якості доказу під час розгляду справи в суді першої інстанції, подавши їх лише на стадії апеляційного перегляду справи. У порушення вимог статті 367 ЦПК України позивач не надав доказів неможливості подання зазначених довідок про умови кредитування до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому апеляційний суд не мав процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці довідки. Безпідставно змінивши законне й обгрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив помилку в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За положеннями ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» посилався на те, що набув за договором про передачу активів та кредитних зобов`язань від 08 грудня 2011 року право вимоги за кредитним договором від 01 лютого 2006 року, укладеним первісним кредитором АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , який не виконує зобов?язання за кредитним договором належним чином, в зв`язку з чим у нього наявна заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь з позичальника.

На підтвердження вимог позивачем наданий кредитний договір№ 7-6RK/02-200A (а.с. 5 - 13 т. 1), який надає підстави вважати встановленим факт укладання договору та розмір наданого кредиту, а також докази набуття права вимоги за цим кредитним договором, які перейшли до нього від ПАТ «УкрСиббанк», а саме договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року (а. с. 18 - 20 т. 1).

Але, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконує, у зв`язку з чим, станом на 16 червня 2015 року за ним утворилася заборгованість за кредитом.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги в частині відсутності в матеріалах справи документів, які доводять звернення позивача до нього про наявність заборгованості, оскільки обов`язок повернення кредиту та коштів за користування ним передбачений умовами самого кредитного договору

Відповідно до довідки банку заборгованість становить 791346,04грн., з яких заборгованість по кредитному договору № 0, укладеного з ОСОБА_1 01 лютого 2006 року, станом на 16 червня 2015 року складає 36364,02 доларів США, в тому числі тіло кредиту 19392,83 долари США, відсотки 16971,19 доларів США, пені 720,57 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 9910,75 грн., сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках - 749,76 грн., з них прострочена заборгованість по кредитному договору № 0 станом на 16 червня 2015 року складає тіло кредиту 19392,83 долари США, відсотки 0,00 доларів США.

При цьому відповідачем не спростовано як факт укладення між сторонами кредитного договору, так і відсутності у нього заборгованості перед банком.

За ненаданням доказів про погашення боргу за умов встановлення факту існування зобов`язання тягар доказування відсутності боргу покладається на боржника.

Зважаючи на такі обставини, обов`язок надати докази того, що зобов`язання виконувалося у встановлений законом та договором строк, а також неправильність наведеного позивачем розрахунку боргу, покладається на ОСОБА_1 .

Проте докази неправильності розміру заборгованості, наведеної у довідці банку, чи його невідповідності договору, як і будь-яких доказів на підтвердження виконання зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 не надані.

Зважаючи на те, що законом не обмеженовид письмових доказів на підтвердження суми боргу кредитних зобов?язань, то доводи апеляційної скарги про відсутність детального розрахунку кредитної заборгованості та первинної бухгалтерської документації не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що відступлення права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» новому кредитору ПАТ «Дельта Банк» порушує п. 9.6 кредитного договору, є необґрунтованими, перекручують умови кредитного договору та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що пунктом 9.6 кредитного договору сторони домовилися про те, що текст договору, будь-які матеріали, інформація, що стосуються даного договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, крім випадків, передбачених чинним законодавством України, такі обмеження не можна вважати забороною заміни кредитора, оскільки прямої заборони на відступлення права вимоги кредитний договір не містить.

Крім того, апеляційний суд враховує, що чинність договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року не є предметом цього позову.

Також неприйнятними є доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо закінчення повноважень представників позивача ОСОБА_4 02 вересня 2015 року та ОСОБА_5 31 липня 2015 року, оскільки позов подано до суду 01 липня 2015 року, а представником позивача ОСОБА_5 направлено заяву про розгляд справи без участі представника позивача до закінчення строку закінчення її повноважень.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що надані позивачем документи не завірені належним чином і в оригіналі суду для огляду не надавалися, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України (в редакції станом на час подання позову) письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Таким чином, положеннями ч. 2 ст. 64 ЦПК України не вимагалося подання оригіналів письмових доказів та підтвердження відповідності копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться в учасника справи, його підписом із зазначенням дати такого засвідчення, на відміну від чинної ст. 95 ЦПК України.

Зважаючи на наведене, доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про недоведеність позову зводяться виключно до недоведених припущень, містять вимогу щодо переоцінки наявних у справі доказів. Заявник не надав доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження власних заперечень проти позову, не скористався правом заявлення клопотання про проведення судової економічної (бухгалтерської) експертизи, не надав на підтвердження заперечень доказів погашення заборгованості, зокрема платіжних документів.

Враховуючи вищевикладене, а такожправові висновки Верховного Суду в постанові від 19 серпня 2020 року в справі № 523/6597/13-ц щодо обов`язку доказування за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-2446св19), апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 791346,04 грн.

Разом із тим, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі (а. с. 133 - 135 т. 1).

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц(провадження № 14-59цс18), якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Такий правовий висновок підтримувався Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 14 липня 2021 року в справі № № 2-5479/11 (провадження № 61-3542св20).

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 2-3258/2008 (провадження № 61-46814св18).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки в кредитному договорі встановлено строк повернення кредитних коштів - 01 лютого 2012 року, і у вказаний строк відповідачем кредиту не було повернуто, з наступного дня позивач довідався про порушення свого права, і з цього дня розпочався перебіг позовної давності, який закінчився 01 лютого 2015 року.

Таким чнном, оскільки з позовом ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду лише 01 липня 2015 року, клопотань про поновлення пропущеного строку позовної давності з поважних причин не подавав, заява ОСОБА_1 про сплив строку позовної давності є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для його скасування, із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 5481 грн.судового збору, понесених ним за подання апеляційної скарги, та 428,98 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення, разом 5909,98 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», в позові до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (м. Київ вул. Глибочицька 40х ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 5909,98грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.