Справа № 201/9477/21
Номер провадження 2-з/201/253/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання шлюбного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 вересня 2021 року надійшла указана заява, яка згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана 21 вересня 2021 року для розгляду судді Демидовій С.О.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначила, що вона має намір звернутися до суду із позовом про визнання недійсним шлюбного договору, укладеного 06 червня 2016 року з ОСОБА_2 , положення якого на її думку порушують її права та ставлять у невигідне положення. Також заявник зазначила, що у період шлюбу за спільні кошти ними було набуте рухоме та нерухоме майно, та на теперішній час вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Їй стало відомо, що її чоловік ОСОБА_2 має намір розірвати шлюб та продати частину майна. Заявник зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно із забороною його відчуження може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. З урахуванням викладеного заявник просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною відчуження, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арештуна автомобіль Mitsubishi Pajero, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; паркувальне місце № 14, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку (кадастровий номер: :12:001:0154 ); земельну ділянку (кадастровий номер: :12:001:0155); земельну ділянку (кадастровий номер: :12:001:0022); будинок відпочинку загальною площею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; будинок відпочинку загальною, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ; будинок для відпочинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ; квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 ; паркувальне місце №17, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ; паркувальне місце № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ; паркувальне місце № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ; 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 ; нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 , поз. 1-3; гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 , гараж літ. Ж.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що заявник має намір звернутися до суду із позовом про визнання недійсним шлюбного договору, укладеного з ОСОБА_2 .

Відповіднодо ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна на користь третіх осіб. Жодних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про існування реальних загроз невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, матеріали справи не містять.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення з огляду на відсутність зареєстрованих заборон на відчуження нерухомого майна без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Наявність реєстрації права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_2 і оскарження шлюбного договору не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Ураховуючи вищезазначені положення ст. 149, 150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів особи, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання шлюбного договору недійсним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова