Провадження №2/748/1013/21
Єдиний унікальний № 748/2835/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2021 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді: Кухти В.О.,

секретар Бахир Ю.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Старобілоуського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск до роботи, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про відсторонення її від роботи та зобов`язати його допустити її до роботи; зобов`язати відповідача виплатити їй невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення її від роботи; стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що вона працює у відповідача вчителем фізичної культури та хореографії. 29.10.2021 року від дирекції школи отримала повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19, та попередження про відсторонення від роботи у разі не надання потрібного документу до 05.11.2021 року. 01.11.2021 року вона надала заяву про заборону збирати, обробляти, зберігати, використовувати та передавати її особисті персональні медичні дані, начальнику відділу освіти Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Аналогічну заяву 02.11.2021 року надала відповідачу. 05.11.2021 року отримала від відповідача наказ про відсторонення від роботи з 08.11.2021 року, в зв`язку з тим, що вона не надала сертифікату вакцинування від COVID-19, який нібито є обов`язковим для продовження виконання трудових функцій на робочу місці. 08.11.2021 року прийшовши на роботу, вона зустріла директора школи, який нагадав їй про відсторонення від роботи і її незаконне перебування в даний момент на території школи. Вважає наказ відповідача про відсторонення її від роботи винесений з порушенням ст. 43 Конституції України, ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 46 КЗпП України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», та є незаконним, оскільки вона не є хворою, на лікарняному не перебуває, до лікаря з будь-якими ознаками захворювання не зверталася. Також вказує на те, що її санітарна книжка знаходиться за місцем роботи, планові медичні огляди пройдено. Вважає, що чинним законодавством України не передбачено можливості відсторонення працівника від роботи із підстав відсутності у нього щеплення COVID-19, тому є всі підстави для задоволення позову.

До суду надійшов відзив відповідача, зі змісту якого слідує, що останній позов не визнає, вказує на те, що оспорюваний наказ № 29/К-1 від 05.11.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » прийнято на виконання наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2135 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», керуючись пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Статтею 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. В межах наданих повноважень та в силу існуючої епідеміологічної ситуації в Україні, Кабінетом Міністрів України прийняв постанову від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою установив з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2020 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Тобто, як на момент прийняття оспорюваного наказу, так і на сьогоднішній день на території нашої держави у зв`язку з установленням карантину, запроваджено особливі умови та режим праці, навчання, пересування і перевезення. Вказані обмеження і особливі умови стосуються і працівників освітніх закладів, до яких відноситься і Старобілоуський ЗЗСО.

Стаття 27 Закону України «Про забезпечення санітарного а епідеміологічного благополуччя населення» передбачає, що «обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.».

Вказані законодавчі норми надають повноваження Міністерству охорони здоров`я України, як центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я визначати хто підлягає обов`язковим профілактичним щепленням.

Маючи відповідні повноваження, Міністерство охорони здоров`я України своїм наказом від 04.10.2021 № 2153, зареєстрованим в Мін`юсті 07.10.2021 за №1306/36928, затвердило перелік організацій, представники яких підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19. Згідно з наказом, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники: загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Зі змісту даного наказу вбачається, що працівники закладів загальної середньої освіти з дня набрання чинності зазначеним наказом підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19.

Окрім того, з метою забезпечення контролю за дотриманням вимог по обов`язковій вакцинації окремих категорій працівників, було прийнято постанову КМУ від 20.10.2021 № 1096, якою доповнено постанову КМУ від 09.12.2020 № 1236 новим пунктом, а саме: «41-6». Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.».

Таким чином, працівники загальноосвітніх закладів, в тому числі і позивачка, як працівник Старобілоуського ЗЗСО, підлягають обов`язковій вакцинації проти COVID-19.

При цьому ненадання позивачкою інформації про наявність чи відсутність у неї обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 позбавило директора Старобілоуського ЗЗСО можливості допустити позивачку до роботи.

Щодо посилання у позовній заяві на висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 01.04.2020 по справі № 761/12073/18, то вони не можуть бути взяті до уваги при вирішенні даного спору з огляду на те, що відносини, до яких застосовано зазначену правову позицію суду не є подібними до відносин, які розглядаються в межах даної справи. Також вказує на те, що на сьогоднішній день відсутній висновок Верховного суду у подібних правовідносинах.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони не заперечують, що ОСОБА_1 працює на посаді вчителя фізичної культури в Старобілоуському закладі загальної середньої освіти I-III ступенів Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

29.10.2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 на підставі наказу відділу освіти Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 63-к від 25.10.2020 року «Про обов`язкове щеплення працівників закладів освіти Новобілоуської сільської ради», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 та пункту 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 року за № 1236, в зв`язку з чим просили останню до 05.11.2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року за № 595. Також ОСОБА_1 повідомлено про те, що у разі не надавання зазначених документів, її з 08.11.2021 року буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст.46 КЗпП України, ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року за № 1645-ІІІ /а.с.10/.

01.11.2021 року ОСОБА_1 надала заяву про заборону збирати, обробляти, зберігати, використовувати та передавати її особисті персональні медичні дані, начальнику відділу освіти Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області /а.с.11/. Аналогічну за змістом заяву 02.11.2021 року надала відповідачу /а.с.12/.

З представленого витягу з наказу № 29/К-1 від 05.11.2021 року по Старобілоуському ЗЗСО І-ІІІ ступенів Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » слідує, що позивачку відсторонено від виконання роботи за посадою вчитель фізичної культури з 08.11.2021 року до усунення причин, що його зумовили, без збереження заробітної плати /а.с.13/. 05.11.2021 року позивачку ознайомлено з зазначеним наказом /а.с.2,15/.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Таким центральним органом виконавчої влади є Міністерство охорони здоров`я України, згідно з п.1 Положення Про міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №267.

За наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Позивачка зазначала, що перелік обов`язкових щеплень визначається виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у якому щеплення проти COVID-19 відсутнє.

Суд вважає, що для аналізу норми ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» слід використати рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28.04.2021 у справі Vavшiиka and Others v. the Czech Republic. Зазначене рішення не стосується безпосередньо вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, але воно визначає підходи до розуміння ступеню можливого втручання держави у права громадян при запровадженні обов`язкової вакцинації. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так ЄСПЛ у п.269 вищезазначеного рішення зазначає, що визначення терміну «закон» у словосполученні «відповідно до закону» необхідно розуміти не у формальному сенсі, а більш широкому, включаючи підзаконні нормативні акти.

За нормами ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в ч.1 передбачено ряд захворювань профілактичні щеплення від яких визначені обов`язковими в самому законі. Частина 2 цієї ж статті передбачає можливість введення і інших обов`язкових профілактичних щеплень для працівників окремих професій, виробництв та організацій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Професія позивачки визначена такою, що підлягає обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, наказом Міністерства охорони здоров`я України. Тобто, враховуючи зазначене рішення ЄСПЛ як джерело права, немає підстав стверджувати, що обов`язковість щеплення проти COVID-19, не встановлена законом.

Таким чином, суд доходить висновку, що процедура визначення обов`язковості щеплення проти COVID-19 передбачена ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» дотримана.

Також нормою ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено наслідки ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, а саме: у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Зазначена норма не суперечить ст.46 КЗпП України частина 1 якої містить можливість відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у випадках передбачених законодавством. Тобто підстави для відсторонення працівників можуть встановлюватися не лише законом, а й підзаконними нормативними актами.

Як видно з досліджених доказів, позивачка була відсторонена від роботи на підставі, зокрема, пункту 46-1 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236. Цей пункт містить імперативну вимогу до керівників підприємств, установ та організацій забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Сторонами не заперечувалося, що позивачка не надала документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 чи довідку про наявність абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення. При цьому, жодні особисті дані позивачки відповідачем, у зв`язку з цим, не збиралися. Директор Старобілоуського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, при відстороненні позивачки, діяв на підставі постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, в редакції чинній на час відсторонення, та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 р. № 2153.

Окремо слід зазначити, що зазначені постанова КМУ та наказ МОЗ України, позивачкою у встановленому законом порядку не оскаржувалися, положення цих нормативно-правових актів не визнавалися незаконними компетентним судом, а Чернігівський районний суд Чернігівської області не має компетенції встановлювати їх законність чи незаконність.

Разом з цим, зважаючи на суть позовних вимог, суд має оцінити чи не було втручання у права позивачки і чи було таке втручання виправданим. Для цього слід знову звернутися до таких джерел права як Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика ЄСПЛ.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Довідник із застосування статті 8 Конвенції з цього приводу зазначає наступне. Поняття приватне життя в принципі не виключає діяльність професійного чи ділового характеру (Jankauskas проти Литви (№ 2), § 56-57). Дійсно, приватне життя включає право особи утворювати і розвивати стосунки з іншими людьми, включно зі стосунками професійного чи ділового характеру (C. проти Бельгії, § 25; Oleksandr Volkov проти України, § 165). Зрештою, саме в рамках професійного життя більшість людей мають найбільшу нагоду розвивати стосунки із зовнішнім світом (Niemietz проти Німеччини, § 29; Bгrbulescu проти Румунії [ВП], §71 і цитовані у ній посилання; Antoviж і Mirkoviж проти Чорногорії, § 42). Тому обмеження, що накладаються на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на приватне життя (Sidabras і Dziautas проти Литви, § 47; Bigaeva проти Греції, §§ 22-25; див. також Jankauskas проти Литви (№ 2), § 56 і Lekaviиienл проти Литви § 36, стосовно обмежень на реєстрацію у спілці адвокатів внаслідок обвинувального вироку). Так само звільнення з посади було визнане таким, що втручається у право на повагу до приватного життя (Цzpэnar проти Туреччини, §§ 43-48). У справі Oleksandr Volkov проти України, Суд вирішив, що таке звільнення через професійну помилку становить втручання у право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 (§§ 165-167). Суд встановив порушення статті 8, коли заявника перевели на нижчу посаду у місті, яке мало менше адміністративне значення, внаслідок повідомлення про те, що він мав особливі релігійні переконання, і що його дружина носить ісламське запинало (Sodan проти Туреччини, §§ 57-60). Ще одне порушення було встановлене у справі, коли заявника звільнили з посади вчителя після зміни правил встановлення еквівалентності наукового ступеню, отриманого за кордоном (Єahin Kuє протиТуреччини, §§ 51-52).

Отже, безсумнівним є те, що запровадження нових обов`язкових щеплень щодо професії позивачки є втручанням у здійснення нею свого права на приватне життя. Тому важливим для вирішення питання чи було порушено ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо позивачки є встановити чи втручання здійснено згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Для цього суд знову звертається до практики ЄСПЛ, як джерела права, а саме до рішення від 28.04.2021 у справі Vavшiиka and Others v. the Czech Republic.

Вище вже обґрунтовувалося, що обов`язкова вакцинація проти COVID-19 встановлена згідно з законом, тобто втручання відбулося згідно з законом.

Щодо мети втручання, то, як зазначено в п.272 рішення ЄСПЛ від 28.04.2021 у справі Vavшiиka and Others v. the Czech Republic, запровадження обов`язкової вакцинації з метою досягнення високого рівня вакцинації для захисту від хвороб, які можуть спричинити серйозний ризик для здоров`я, кореспондується з метою захистити здоров`я інших людей.

Як зазначено, в наказі Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 перелік професій визначено з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України та попередження інфекцій. Тобто у даному випадку, мета втручання у приватне життя позивачки була виправдана та легітимна, оскільки загальновідомим є той факт, що COVID-19 є пандемічною хворобою, яка розповсюдилася за короткий термін у всьому світі.

У пунктах 274 та 280 рішення від 28.04.2021 у справі Vavшiиka and Others v. the Czech Republic ЄСПЛ констатує, що органи влади держави можуть самостійно визначати політику у сфері охорони здоров`я і межі їх розсуду є достатньо широкими.

У даному спорі органи влади, шляхом запровадження обов`язкової вакцинації проти COVID-19 для професії позивачки, надали їй вибір зробити щеплення (при відсутності протипоказань) чи бути відстороненою без виплати заробітної плати. Позивачка не надала жодних доказів, що свідчили б про неможливість чи наявність об`єктивних труднощів для того щоб зробити щеплення. Також відсутні докази щодо неможливості отримання нею відповідної довідки про наявність протипоказань. Тому слід дійти висновку, що позивачка не зробила щеплення проти COVID-19 з власної волі, а оскільки вона була попереджена про наслідки у виді відсторонення від посади, то і усвідомлюючи ці наслідки. Слід також зазначити, що можливість зробити щеплення у позивачки наявна і на час винесення рішення.

В пункті 300 рішення від 28.04.2021 у справі Vavшiиka and Others v. the Czech Republic ЄСПЛ зазначає, що у питанні ефективності вакцинації він виходить із загальної згоди щодо життєвої важливості вакцинації для захисту від хвороб, які можуть спричинити шкоду як здоров`ю окремої людини так і викликати суттєві порушення у суспільному житті. Слід нагадати, що ця справа не стосувалася вакцинації проти COVID-19. Але зважаючи на тривалість пандемії COVID-19 у світі, кількість хворих та померлих від цієї хвороби, кількість та тривалість обмежень, які застосовуються різними країнами у світі з метою запобігти подальшому розповсюдженню епідемії, негативні економічні наслідки, які пандемія COVID-19 спричинила для всього світу, а також той факт, що Україна використовує вакцини, які рекомендовані Всесвітньою організацією охорони здоров`я, суд доходить висновку, що зазначені ЄСПЛ у п.300 цього рішення твердження можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Згідно з постановою КМУ від 09.12.2020 № 1236 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. на території України встановлено карантин, який діє і на час винесення рішення тобто вже більше року. Зазначеною постановою запроваджено цілий ряд карантинних обмежень. Обмеження щодо відсторонення від роботи категорії працівників, до яких відноситься позивачка, були запровадженні лише у листопаді 2021 року. Тому, на думку суду, втручання у приватне життя позивачки у даному випадку є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки для захисту здоров`я інших осіб.

Таким чином зі сторони відповідача Старобілоуського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області відсутні порушення прав позивача і підстав для стягнення моральної шкоди немає.

У зв`язку з викладеним у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Старобілоуського закладу загальної середньої освіти I-III ступенів Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (код 26514015, місцезнаходження: Чернігівська область, Чернігівський район, с.Старий Білоус, вул. Київська, 2), про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск до роботи, стягнення заробітної плати та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 28.12.2021 року.

Суддя В.О.Кухта