Справа № 464/2415/21
пр.№ 2/464/1039/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2021 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.,

при секретарі судових засідань Гринюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу в режимі відеоконференції за позовом ФОП « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

позивач ФОП « ОСОБА_1 » звернулась до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 77 471, 97 грн.; витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 22 848, 80 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ПП Віннер ПП укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №6-00 від 17.01.2019 за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 . 20.06.2020 о 11.19 год. на а/д Київ-Чоп 553 км. в с.Солонка Пустомитівського району Львівської області відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 . Відповідно до постанови Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило потерпілому ПП ВІННЕР страхове відшкодування в сумі 206 471,97грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». ТзДВ «Ю.Ес.Ай» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту за шкоду майну передбаченого полісом №ЕР/172263130 з врахуванням франшизи в розмірі 129 000грн. Посилаючись на зазначене, а також враховуючи те, що страховик відповідача відшкодував позивачу страхове відшкодування в межах встановленого ліміту відповідальності, просить стягнути з ОСОБА_2 різницю між реальними збитками та відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу у розмірі 77 471,97 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 22 848,80 грн. та суму сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 16.04.2021 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив такі задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши усі матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2019 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ПП ВІННЕР ПП укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №№6-00 від 17.01.2019, предметом якого є страхування автомобіля "Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 .

20.06.2020 на а/д Київ-Чоп 553 км. В с.Солонка, Пустомитівського району, Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого транспортного засобу ""Citroen C4» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на такого штраф.

24.06.2020 ОСОБА_4 , як довірена особа ПП «ВІННЕР ПП» звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" з заявою про виплату страхового відшкодування.

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України).

На підставі Страхового акту №2036488-1 від 21.08.2020, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 206 471,97 грн. на користь ПП «ВІННЕР» , що підтверджується платіжними дорученнями №23196 від 21.08.2020.

22.12.2020 між ФОП « ОСОБА_1 » та ПрАТ «СК «ВУСО» укладено Договір №22/12/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає. А новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі право вимоги за Договором №6-00 від 17.01.2019.

За приписами ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За приписами ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом також встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу«Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно полісу №ЕР/172263130. ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту за шкоду майну передбаченого Полісом №ЕР/172263130 з врахуванням франшизи в розмірі 129 000грн.

Положеннями ч. 1 ст. 988 ЦК України встановлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 за №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 9 роз`яснено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 за №6-691цс15.

Відповідно до закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та розпорядження Нацкомфінпослуг № 3470 від 29.12.2015 року встановлено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого.

Згідно ст.1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.1. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відтак, враховуючи, що вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена рішенням суду, в межах встановленого ліміту страховика, сума матеріальних збитків виплачена не повністю, судом вбачаються підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з відповідача майнової шкоди в сумі 77 471,97 грн.

Щодо витрат на правову допомогу в сумі 22 848,80 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачу АО «Правовий горизонт» в особі керівника Мазуренка С.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.05.2017 серії КС №6069/10 видане Радою адвокатів Київської області).

Представником позивача долучено договір про надання правової допомоги разом з актом прийманням-передачі правової допомоги, детальний опис робіт (надання послуг), квитанцію до прибуткового касового ордера.

Згідно із вищевказаними доказами щодо надання професійної правничої допомоги, загальна вартість наданих послуг адвокатом Мазуренко С.С. позивачу ФОП « ОСОБА_1 » складає 22 848,80 грн.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Слід зазначити, що інтереси позивача представляв адвокат Мазуренко С.С. який приймав участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «Easycon».

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат відповідачів на професійну правничу допомогу до 10 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

На підставі ст.ст. 993,988,1187,1187 ЦК України та керуючись ст. 12, 81, 82, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов ФОП « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП « ОСОБА_1 » завдані збитки в порядку регресу у розмірі 77 471,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП « ОСОБА_1 » понесені судові витрати, саме: витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. та 908 грн. - сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасники справи:

позивач ФОП « ОСОБА_1 », РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 24.09.2021.

Суддя Чорна С.З.