Дата документу 24.09.2021 Справа № 335/60/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/60/21

Провадження № 22-ц/807/3102/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року, повний текст якого складено 29 червня 2021 року, в складі судді Гашук К.В., в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 17 серпня 2018 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Укладений договір, відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, є договором приєднання. Крім того, відповідач користувався картковим рахунком, використовував кредитні кошти, тобто, в розумінні ч.2 ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 08 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 237 325, 29 грн., яка складається з: 161 900, 50 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 47 237, 05 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8 138, 22 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 20049, 52 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Враховуючи зазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість станом на 08 вересня 2020 року за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2018 року в розмірі 209 137, 55 грн.; а також судові витрати в розмірі 3137,06 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що між Банком та Відповідачем було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається із Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, особисто підписаною Позичальником за допомогою стілусу на планшеті, а також Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Підписавши Анкету-заяву, Клієнт згоден на використання електронного підпису стілусом для завірення копій документів. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, що підтверджується випискою по особовому рахунку, та свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним. Дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом та згоду з умовами кредитування. Суд першої інстанції не звернув уваги, що виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача та має статус первинного документа, тому суд не мав підстав для відмови у стягнення фактично отриманих коштів. Також суд першої інстанції залишив поза увагою паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, та в якому погоджено істотні умови кредитного договору, у тому числі процентна ставка, тому безпідставно відмовив у стягненні відсотків.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грони Д.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що рішення суду було ухвалено за результатами повного та всебічного дослідження судом обставин справи та наданих сторонами доказів, а також з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Звертає уваги на те, що відповідач дійсно отримувала у позивача банківські картки, проте вони мають інші номери, ніж зазначено позивачем, та грошові кошти за кредитною картою, про яку зазначено у позові, відповідач не отримувала; анкету-заяву від 17 серпня 2018 року не підписувала, а підпис, якій міститься у анкеті-заяві не відповідає її власноручному підпису. Також позивач вказував, що 25 жовтня 2019 року ним через касу банку нібито видані готівкові кошти у сумі 199 942, 00 грн., після чого ця сума починає обліковуватись як кредитна заборгованість, проте позивачем так і не надано оригінали доказів, які б беззаперечно підтверджували, що саме позивач отримувала та користувалась коштами. Крім того, анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку повинна отримати відповідач та який кредитний ліміт було встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ч.1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Апеляційний суд, враховуючи категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, не вбачає підстав для визнання обов`язковою явки для надання особистих пояснень будь-кого з учасників цієї справи.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт укладання 17.08.2018 з відповідачем кредитного договору, який містить відповідні умови кредитування, не доведено факт видачі відповідачу грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої вона погодилась, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 23-24, 156-158).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, примірник яких вона отримала шляхом самостійно роздрукування з сайту www.privatbank.ua.

До заяви позивач додав паспорт споживчого кредиту від 23 серпня 2018 року, витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 27-77).

Відповідно до наданого банком розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 17 серпня 2018 року станом на 08 вересня 2020 року становить 237 325, 29 грн., яка складається з: 161 900, 50 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 47 237, 05 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8 138, 22 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 20049, 52 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-9).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредитного договору в розмірі 209 137, 55 грн.

Апеляційний суд проаналізував виписку по особовому рахунку відповідача (а.с. 10-20), з якої вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснювала платежі на повернення кредитних коштів.

Із виписки вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово здійснювала перекази зі своєї карти через додаток Приват 24, отримувачем яких є ОСОБА_1 , що свідчить про переказ нею грошових коштів з однієї свої картки на іншу.

ОСОБА_1 не спростовано належними та допустимими доказами, що вона є користувачем рахунку, за яким позивачем надано виписку.

Посилання суду першої інстанції на те, що у виписці по особовому рахунку зазначені інші номери карток, ніж у довідці, наданій позивачем, що вказує на те, що виписка не підтверджує, що ОСОБА_1 була користувачем зазначених у ній карток, є помилковим.

Так, відповідно до Довідки, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 17.08.2018, НОМЕР_2 від 19.07.2019 та НОМЕР_3 від 23.08.2018 (а.с.21).

Із виписки вбачається, що саме з картки № НОМЕР_1 здійснювалось найбільше операцій, а також вбачається користування картками № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідач посилалась на те, що їй було видано лише картку для виплат Голд НОМЕР_4 , а також картку ключ.

Так, із виписки по особовому рахунку, яка надана позивачем, вбачається здійснення операцій з переказу зі своєї картки НОМЕР_5 через додаток Приват24, на яку посилається відповідач.

Крім того, надання відповідачем копії карти Голд НОМЕР_4 , не свідчить про відсутність у неї інших карток.

Щодо посилання суду першої інстанції про відсутність доказів отримання ОСОБА_1 у відділенні банку грошових коштів готівкою у розмірі 189 417 грн., слід зазначити наступне.

Із виписки по особовому рахунку вбачається, що 25.01.2019 була здійснена операція щодо видачі готівки у відділенні банку у розмірі 189 417, 00 грн. (а.с. 16).

В матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія квитанції (а.с. 162), сканкопія оригіналу якої мітиться на диску (а.с. 217) та оглянута судом апеляційної інстанції, із якої вбачається, що 25.01.2019 ОСОБА_1 отримала готівкові кошти з рахунку НОМЕР_1 у розмірі 189 417, 00 грн. (разом з комісією). Особою, яка отримала готівкові кошти, пред`явлено документ: паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 17 червня 2003 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області. З матеріалів справи вбачається, що вказаний паспорт належить відповідачу ОСОБА_1 .

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд, оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що виписка по особовому рахунку, яка надана позивачем, відображає операції щодо руху коштів, які здійснювались відповідачем ОСОБА_1 .

Відсутність в матеріалах справи оригіналу кредитного договору (Анкети-заяви) не може бути єдиною підставою для відмови в задоволенні позову, з огляду на наявні інші докази та враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог надано копію Анкети-заяви засвідченої належним чином, в порядку, встановленому чинним законодавством.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.

Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Проте, із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, а також комісія.

Анкета-заява від 17 серпня 2018 року, підписана ОСОБА_1 , не містить відомостей стосовно визначеної процентної ставки.

Також позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 17 серпня 2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Однак. матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 17 серпня 2018 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що вказані Тарифи з обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 17 серпня 2018 року.

Крім того, в апеляційній скарзі банк посилається на те, що у паспорті споживчого кредиту (а.с. 27-28) погоджено істотні умови договору.

Проте, анкета-заява, підписана ОСОБА_1 не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту.

Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту щодо чотирьох видів карток, за якими вказані різні умови. Також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Окрім того, зі змісту паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 23 серпня 2018 року до 07 вересня 2018 року, що є значно меншим періодом, ніж той, за який банк здійснює розрахунок заборгованості.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту за чотирьма кредитними картками та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Ураховуючи викладене, посилання апеляційної скарги на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили процентну ставку.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не було надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження сторонами умов щодо нарахування відсотків.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків.

Проте, із наданого банком розрахунку та виписки по особовому рахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту утворювалась, у тому числі, у зв`язку із списанням банком з рахунку відсотків та інших не передбачених кредитним договором платежів. Грошові кошти, які вносились відповідачем на рахунок, зараховувались банком на погашення відсотків.

Так, із виписки по особовому рахунку вбачається, що станом на 08.09.2021 наявна заборгованість у розмірі 235 652, 17 грн. Розмір списаних банком відсотків та комісій становить 140 750, 30 грн.

Таким чином, ураховуючи розмір фактично використаних відповідачем грошових коштів та внесених на рахунок, заборгованість за тілом кредиту становить 94 901, 87 грн. (235652,17 140 750,30).

Ураховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 94 901, 87 грн.

Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини, зробив передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Такі висновки суду спростовуються анкетою-заявою № б/н від 17 серпня 2018 року, яка в установленому законом порядку не визнана недійсною, та випискою по особовому рахунку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом (фактично отриманої суми кредитних коштів) кредитного договору № б/н від 17 серпня 2018 року в розмірі 94 901, 87 грн.В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 45,4 %, тому розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1 424, 22 грн.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу задоволено на 45,4 %, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 2 136, 33 грн.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 560, 55 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 рокускасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредитного договору №б/н від 17 серпня 2018 року в розмірі 94 901, 87 грн. (дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот одна гривня 87 копійок).

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 1 424, 22 грн. (одна тисяча чотириста двадцять чотири гривні 22 копійки), а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 2 136, 33 грн. (дві тисячі сто тридцять шість гривень 33 копійки), а всього 3 560, 55 грн. (три тисячі п`ятсот шістдесят гривень 55 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

С.В. Маловічко