Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1863/21 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 84 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,
суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Бердичівського району» Гришковецької селищної, Райгородоцької, Семенівської та Швайківської сільських рад; треті особи: Міністерство Оборони України та Комунальна установа «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф.Гербачевського», про визнання неправомірними дій та встановлення факту, що має юридичне значення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року ОСОБА_2 , яка постановлена у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Бердичівського району» Гришковецької селищної, Райгородоцької, Семенівської, Швайківської сільських рад.
Просить: визнати неправомірними дії Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Бердичівського району» Гришковецької селищної, Райгородоцької, Семенівської та Швайківської сільських рад в особі лікаря Кульшана О.О., що проявилися в порушенні пунктів 17,18 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, та призвели до несвоєчасної видачі направлення для проходження ним медико-соціальної експертизи; встановити, що видача відповідачем направлення для проходження ним медико-соціальної експертизи мала відбутися 05 березня 2020 року; встановити, що наявне у нього захворювання у вигляді «ускладненого остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, кили м/х диску Л5-S1, протрузії м/х диску Л3-Л4, ретроспонділістеза з компресієї дурального мішка та корінців з коринцевим синдромом та нейродистрофічними порушеннями функції тазових органів ПВС 11 ст.» є медичною підставою для встановлення третьої групи інвалідності станом на 05 березня 2020 року.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з листопада 2018 року проходив строкову військову службу у лавах Збройних Сил України. На підставі свідоцтва про хворобу №1936 військово-медичного клінічного центру Південного регіону наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23 грудня 2019 року №272 на підставі підпункту "Б" пункту 6 частини третьої ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у грудні 2019 року його виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Бердичівського РВК Житомирської області. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби, але лише з 09 квітня 2020 року йому було встановлено 3-ю групу інвалідності. Він подав документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особа, інвалідність якої пов`язана із виконанням обов`язків військової служби. Із тих підстав, що інвалідність була встановлена понад тримісячний строк із моменту звільнення з лав ЗСУ, Міністерством оборони України було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Вважає, що соціальна допомога втрачена ним внаслідок неправомірних дій лікаря ОСОБА_3 , а тому відповідальність за неправомірні дії свого працівника має нести лікарня. Посилається на те, що якби лікар вчасно передав документи на МСЕК, він міг отримати групу інвалідності до, а не після спливу трьох місяців із дня звільнення з лав ЗСУ, тобто до 23 березня 2020 року. Змін у стані його здоров`я з 05 березня 2020 року не сталося, а тому вважає, що станом на цю дату у нього були наявні всі ознаки на підтвердження стійкого порушення функцій організму, обумовлених захворюванням, отриманим під час проходження служби в ЗСУ.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального (ст.ст.55,64 Конституції України, ст.ст.1,5 ЦК України, ст.ст.3,80 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №233/2929/17, постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5, п.18 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ від 03 грудня 2009 року №1317, наказ МОЗ від 14 лютого 2012 року №110 згідно з яким медична форма 088/о направлення на МСЕК оформляється лікарем-куратором медичного закладу, де лікується чи проживає пацієнт та передається до МСЕК на підставі наявності ознак інвалідності, п.3,8,12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ від 03 грудня 2009 року №1317) та процесуального права (ст.ст.4,5,315 ЦПК України), просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд відмовив йому в захисті його цивільного права, а саме у визнанні неправомірними дій юридичної особи, що призвело до порушення права на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ЗСУ. Відмова суду в прийнятті позовної вимоги, оформленої відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист. Він не погоджується з висновком суду, що він звернувся із заявою в порядку окремого провадження для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки правовідносини виникли між громадянином та суб`єктом владних повноважень. Окрім того, в позовній заяві ним зазначено, що він звернувся до суду в порядку позовного провадження. Посилається на те, що він не просив суд встановити йому групу інвалідності, бо вона вже встановлена МСЕК. Проте, причинний зв`язок між бездіяльностю відповідача, що проявилася у несвоєчасному направленні документів на МСЕК, та датою встановлення групи інвалідності і відмовою у виплаті одноразової грошової допомоги може встановити виключного суд в порядку позовного провадження. Цей позов не може бути розглянутий в адміністративному, господарському або кримінальному судочинстві. На його переконання, шляхом допиту свідків, витребування від МСЕК його медичної документації, висновку МСЕК про строк настання інвалідності та за необхідності проведення комплексної судово-медичної експертизи за участю фахівців МСЕК суд вправі встановити дату, коли за медичними показниками він фактично став інвалідом. У разі задоволення його позовних вимог у нього будуть підстави для звернення до МСЕК із заявою про перегляд дати встановлення йому групи інвалідності та лише, якщо МСЕК відмовить йому у перегляді дати встановлення групи інвалідності, він зможе в порядку адміністративного судочинства звернутися до адміністративного суду за захистом його прав. Усе інше обмежує його у доступі до правосуддя. Він не може оскаржити дії МСЕК по встановленню дати інвалідності, оскільки дії МСЕК узгоджуються із п.1.12 Інструкції про встановлення групи інвалідності (датою встановлення інвалідності вважається день надходження до комісії документів). Він не може отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку з тим, що лікар ОСОБА_3 несвоєчасно направив документи на МСЕК, а суд відмовив йому у встановленні протиправності цих дій та у в становленні причино-наслідкового зв`язку, чим позбавив його права на отримання допомоги.

Від відповідача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Хоча у відзиві зазначено додатком описи вкладення та квитанції про направлення відзиву на апеляційну скаргу учасника справи, але насправді до відзиву не додано доказів надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи. Крім того, відповідач отримав увалу про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги із додатками 08 вересня 2021 року на електронну адресу (а.с.80 зворот). Ці обставини підтверджуються відповідачем у його заяві про відкладення розгляду справи на інший день (а.с.84). В ухвалі апеляційного суду від 18 травня 2021 року про відкриття апеляційного провадження встановлений строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали. Отже, останнім днем для подання відзиву на апеляційну скаргу для відповідача було 23 вересня 2021 року, але відповідач здав відзив на апеляційну скаргу на пошту лише 05 жовтня 2021 року, тобто пропустивши строк для подання відзиву, встановлений суд (а.с.93). Клопотання про продовження строку не заявлено. За таких обставин, відзив відповідача на апеляційну скаргу повертається відповідачу без розгляду (частина друга ст.126 ЦПК України, частина четверта ст.183 ЦПК України).

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подавали. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції (частина третя ст.360 ЦПК України).

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав на підставі доводів, викладених у ній. Пояснив, що порушене право підлягає захисту в спосіб, який зазначений в апеляційній скарзі, а відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я. Вважає, що реальною датою останнього фактичного підтвердження наявності у ОСОБА_1 інвалідності щонайменше 05 березня 2020 року (дата останньої виписки із стаціонару та остаточне визначення клініко-функціонального діагнозу, що дає підстави для визначення ОСОБА_1 інвалідом та першого відвідування лікаря ОСОБА_3 ). Встановлення фактичної дати виникнення у ОСОБА_1 групи інвалідності за медичними критеріями має юридичне значення, а саме визначає наявність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до п.6 частини другої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Представник відповідача доводи апеляційної скарги не визнала. Просить ухвалу судді суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Пояснила, що метою подання позовної заяви є встановлення факту, що станом на 05 березня 2020 року за наявним у ОСОБА_1 діагнозом у нього були усі ознаки на підтвердження стійкого порушення функцій організму, обумовлених захворюванням, отриманим під час проходження служби в СЗУ. Це вказує на те, що апелянт фактично бажає встановити факт, що має юридичне значення. Проте, законодавством визначена процедура для встановлення причин настання інвалідності особам із числа військовослужбовців, часу їх настання та порядок оскарження прийнятого МСЕК рішення (Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, яке затверджене постановою КМУ від 03 грудня 2009 року №1317). Розгляд заяви судом буде фактично перебиранням на себе органом судової влади функцій, які покладені на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому не наведено обставин, які б свідчили про неможливість звернутися до МСЕК із такою заявою чи отримання відмови МСЕК з цього приводу. Перекладанням на суд функцій МСЕК суперечить чинному законодавству та утворює умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання інвалідності, пов`язаної із захворюванням, отриманим під час проходження служби у ЗСУ.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Міністерство Оборони України спрямувало до суду лист з проханням провести судове засідання за відсутності його представника. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до п.1 частини першої ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Та ж процесуальна норма застосовується й у випадку, якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду та передбачений позасудовий порядок. Отже, приймаючи заяву, суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено розгляд питання до повноважень іншого органу.

Протоколом від 03 грудня 2020 року №157 засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_1 , якого 23 грудня 2019 року звільнено зі строкової військової служби та 09 квітня 2020 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю 3-ої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 12ААВ №015497 від 09 квітня 2020 року), відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 частини другої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підпунктом 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2013 року №975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. ОСОБА_1 інвалідність встановлена понад тримісячний термін.

Так, ОСОБА_1 звільнений зі строкової військової служби 23 грудня 2019 року, а інвалідність 3-ої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, встановлена медико-соціальною експертною комісією з 09 квітня 2020 року, тобто більше ніж через три місяці з часу звільнення.

Із змісту позовної заяви вбачається, що кінцевою метою вирішення даного позову є встановлення факту, що має юридичне значення встановити, що інвалідність 3-ої групи була у ОСОБА_1 наявна вже 05 березня 2020 року, що надасть йому можливості відновити своє право, яке порушено лікарем ОСОБА_3 , та отримати одноразову грошову допомогу відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза це встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі МСЕК), які перебувають у відданні Міністерства охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюванням, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

МСЕК видає особі, яку визнано особою з інвалідністю, довідку та індивідуальну програму реабілітації. Така довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №015497 ОСОБА_1 видана 06 травня 2020 року, але останнього не влаштовує, що група інвалідності встановлена МСЕК із 09 квітня 2020 року, а не до 23 березня 2020 року. Тобто, фактично йдеться про час настання ступеня стійкого обмеження життєдіяльності. Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що останній вважає, що час настання ступеня стійкого обмеження життєдіяльності у нього настала з 05 березня 2020 року та саме з цього часу йому мала бути встановлена інвалідність.

Проте, чинним законодавством встановлена певна процедура для встановлення причин настання інвалідності особам з числа військовослужбовців, а також порядок оскарження прийнятого спеціальним органом (МСЕК) рішення, винесеного за наслідками проведення огляду та розглянутих документів, а тому апеляційний суд погоджується із висновком судді суду першої інстанції, що розгляд позовної заяви ОСОБА_1 буде нічим іншим, як фактичним перебиранням судом на себе повноважень спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.

Законодавством України передбачено два порядки оскарження рішення МСЕК: досудовий та судовий.

У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської МСЕК особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку МСЕК письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських МСЕК або до МСЕК, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. МСЕК, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської МСЕК, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення (пункт 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317). Рішення Кримської республіканської, обласної центральної міської МСЕК може бути оскаржене до Міністерства охорони здоров`я України. Міністерство охорони здоров`я України за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній МСЕК Міністерства охорони здоров`я України або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській містким або обласній МСЕК іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

Громадянин має право в судовому порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю. Відповідачем у такій справі має бути відповідна МСЕК. Рішення МСЕК мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Із огляду на вищевикладене, висновок судді суду першої інстанції про те, що на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою чинним законодавством передбачена позасудова процедура для встановлення часу виникнення інвалідності у осіб з числа військовослужбовців та визначений орган, який уповноважений приймати відповідні рішення грунтуються на нормах права. Визначена чинним законодавством й процедура оскарження рішень цього спеціального органу, що описано вище.

Решта доводів апеляційної скарги спростовується тим, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно врахувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечувати поновлення порушеного права.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків судді суду першої інстанції не спростовують та додаткового обґрунтуванням не потребують. При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства»).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: