Справа № 446/1415/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
секретаря судового засідання Груба Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Новояричівської селищної ради (площа Єдності, 22, смт. Новий Яричів Львівської області) про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в:
Позивач подала до суду позовну заяву, яку в подальшому уточнила і просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.
На підставі ч.3 ст .131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 27.10.2020р.
За життя ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 25.04.1989р. на підставі рішення №97 від 20.04.1989 року Кам`янка-Бузького райвиконкому зареєстрованого Червоноградським МБТІ 25.04.1989 р. у реєстровій книзі під АДРЕСА_1 , станом на 25.04.1989р. відносилось до типу колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_2 , членом даного колгоспного двору є - ОСОБА_1 . Відповідно кожен з них був власником Ѕ частки в майні колгоспного двору.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_1 заповіт не складала.
Відповідно до довідки № 649 виданої 12.11.2020 року Великосілківської сільською радою ОСОБА_2 до дня смерті була зареєстрована і проживала за адресою АДРЕСА_1 .
Чоловік позивачки та син покійної ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 03.03.1989р..
За таких обставин, ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 .
Проте, коли ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса по місцю проживання з наміром прийняття спадщини їй було відмовлено, так як спадкове майно складається з домоволодіння-колгоспного двору та у зв`язку з відсутністю розподілу часток колгоспного двору та відсутністю родинних стосунків.
Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таке було втрачено, копію отримати не можливо оскільки запис про народження відсутнє у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а також виявлені розбіжності у написанні прізвища позивачки « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_4 ». У зв`язку з вищевказаним до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області була подана заява про встановлення юридичних фактів.
24.11.2020 року було виготовлено Технічний паспорт в Червоноградському БТІ на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно якого вартість будинку становить 37 529 грн.00 коп.
Оскільки спадкодавець при житті не виготовив правовстановлюючі документи на належне йому майно, тому ОСОБА_1 як спадкоємець не може успадкувати належне їй спадкове майно у визначений законом спосіб, а тому вимушена за захистом своїх спадкових прав звернутись в суд.
Оскільки, ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована з нею за однією адресою, це означає що вона вступила в управління та володіння спадковим майном.
Згідно ст. 1261 ч.1 ст. 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з батьків, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно ч.3 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права.
Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.
Відповідно до ч. 1.3 ст. 347 ЦК особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
Відповідач: Новояричівська селищна рада (площа Єдності, 22, смт. Новий Яричів Львівської області)
Суддя : Самсін М.Л.