ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1637/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №404/1110/21 Категорія: 310020000 Мохонько В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року, постановленого під головуванням судді Мохонько В.В., 17.05.2021 року, повний текст рішення складений 21.05.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, -

в с т а н о в и в :

15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 50% понесених позивачем у лютому 2021 року додаткових витрат на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 2015,50 грн., які складаються з витрат за сплату коштів за курси англійської мови.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що від шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 квітня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Діти проживають разом з матір?ю та знаходяться на її утриманні, вказує позивач ОСОБА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.01.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17.09.2018 року, щомісячно і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та продовжити стягнення аліментів в розмірі 1/ 4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, щомісяця, і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Син ОСОБА_5 навчається в КЗ «СЗНЗ І ст. «Гармонія» - гімназія ім. Т. Шевченка - ЦПВ «Контакт». Донька ОСОБА_4 відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 24 «Вогник» ім. В.О. Сухомлинського комбінованого типу.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що усі супутні фінансові витрати, пов`язані з навчанням і розвитком дітей, в тому числі харчування, фонди у школі та садочку, на ремонт, проїзд дітей, купівлю одягу та канцтоварів, книжок для навчання, на придбання миючих засобів у вказані заклади тощо, одноособово несе лише позивач.

Відповідач ОСОБА_2 , окрім сплати аліментів в загальній сумі 3000 грн., в добровільному порядку жодної допомоги із вказаних питань не надає, у зв?язку з чим ОСОБА_1 змушена звертатися із позовними заявами про стягнення додаткових витрат.

Позивачем ОСОБА_1 пред?явлений даний позов про стягнення з ОСОБА_2 половини витрат на розвиток дітей, які складаються із оплати курсів англійської мови, а саме : 2 015,50 грн., які вона просить стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 % понесених у лютому 2021 року додаткових витрат на дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 2015,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 01.06.2021 року в Кропивницький апеляційний суд.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що рішення суду вважає незаконним, необ`єктивним та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, а також судовій практиці в цілому.

Апеляційна скарга мотивується скаржником тим, що він приймав міри для сплати коштів, які складаються із додаткових витрат за курси англійської мови, які відвідують діти сторін, тому просив позивача надати рахунок, на який перерахувати кошти, але вона ігнорувала прохання відповідача. ОСОБА_2 вирішив відправити поштовим переказом кошти позивачу, підтвердженням чого є квитанція від 17.04. 2021 року. Однак, районний суд безпідставно не прийняв до уваги надану ним копію квитанції, як доказ фактичної відсутності спору між сторонами.

Скаржник зазначає, що крім того, що суд незаконно відмовив у прийнятті копії квитанції щодо сплачених коштів, як доказу сплати додаткових витрат в повному обсязі, оскільки 13 травня 2021 року перед судовим засіданням, яке відбулося 17 травня 2021 року, відповідачем ОСОБА_2 було подано заяву про розгляд справи без його участі, та клопотання про відмову в задоволенні позову, оскільки фактично спір відсутній, але суд за відсутності спору задовольнив позовні вимоги, стягнув з нього ще безпідставно судовий збір у розмірі 908 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається, що ОСОБА_1 отримала грошовий переказ на поштовому відділені 19.04.2021 року, але зі своєї сторони позивач не подала заяви про залишення заяви без розгляду, що знову ж таки доводить зі сторони позивача ОСОБА_1 зловживання процесуальними правами, на які суд першої інстанції просто не бажав звернути уваги.

Враховуючи вищевикладене, скаржник ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції незаконно, однобічно та суб`єктивно розглянув справу, чим порушив права відповідача щодо захисту його прав.

Скаржник в апеляційній скарзі також звертає увагу на те, що у своїй заяві, як відповідач по справі, він зазначив, що повністю сплатив кошти, які позивач просила стягнути з нього, тому на дату прийняття рішення судом кошти були повністю сплачені, отже, відсутній спір між сторонами, тому суд відповідно до вимог закону повинен був відмовити у задоволенні позову. Вказана обставина підтверджується наданими відповідачем заявою на приймання переказу від 17 квітня 2021 року та фіскальним чеком, який долучено до матеріалів справи.

Скаржник ОСОБА_2 посилається, що судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду, відповідач мав сплатити позивачу 50 % понесених нею додаткових витрат на дітей. Після пред`явлення ОСОБА_1 позовної заяви відповідач сплатив вказану суму, тому відповідно спір спростований, що є підставою для відмови у задоволенні позову, вважає скаржник.

Скаржник посилається в апеляційній скарзі на інші рішення суду першої інстанції, які за вказаних аналогічних обставин, де він сплачував кошти на додаткові витрати на дітей навіть наперед, тому він жодним чином не ухилявся від надання додаткових витрат на дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить прийняти постанову, якою скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року, та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат в розмірі 50 % понесених у лютому 2021 році на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 2 015,50 грн. Прийняти постанову, якою судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції покласти на державу. Прийняти постанову, якою судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 362 грн., які сплачені ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року, стягнути з держави на користь ОСОБА_2 .

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу відповідача від позивача не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

За встановлених судом обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження без участі сторін на підставі наявних у справі доказів згідно вимог цивільно процесуального закону.

Як вбачається із матеріалів справи вказана цивільна справа надійшла та зареєстрована в Черкаському апеляційному суді 03 серпня 2021 року згідно супровідного листа Кропивницького апеляційного суду від 28 липня 2021 року № 404/ 1110/ 21/9204/ 2021 у порядку ч. 4 ст. 31 ЦПК України відповідно до розпорядження Голови Кропивницького апеляційного суду.

Згідно розпорядження Голови Кропивницького апеляційного суду від 28 липня 2021 року № 5 вказано, що у даному суді перебуває цивільна справа № 404/ 1110/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року.

У зв`язку з тим, що в апеляційному суді неможливо утворити склад суду для апеляційного розгляду вказаної справи, оскільки всі судді апеляційного суду, яких було визначено автоматизованою системою для розгляду справи, заявити самовідвід у даній справі, а всі самовідводи були задоволені, то відповідно призначення складу колегії суддів не відбулось при черговому повторному розподілі справи.

Отже, за приписами п.2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справу передано до іншого суду, якщо після задоволення відводів ( самовідводів ) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи. Передача справи здійснюється на підставі ч. 4 ст. 31 ЦПК України на підставі розпорядження голови суду на розгляд до іншого суду, найбільш територіально наближеного до цього суду.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог, прийшовши до висновку, що позивач ОСОБА_1 понесла у лютому 2021 році додаткові витрати на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на оплату курсів англійської мови загалом на суму 4 031, 00 грн. Суд, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків утримувати дітей, та керуючись нормою ст. 185 СК України, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача половину додаткових витрат, понесених позивачем у лютому 2021 року на дітей у сумі 2016 грн.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 3).

Звертаючись в суд з даним позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона понесла в лютому 2021 року додаткові витрати на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на оплату курсів англійської мови загалом на суму 4 031,00 грн., тому їх половину в розмірі 2 015,50 грн. вона просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Згідно даних довідки ГО «МЦ Жираф Клаб» від 03.02.2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідують заняття в приватному закладі позашкільної освіти «Мовний простір «Жираф клаб». Вартість одного абонементу на місяць становить 750 грн. (тобто 1500 грн. на двох дітей) (а. с. 4).

Як вбачається із дублікату квитанції до прибуткового касового ордера № 0.0..1 від 03.02.2021 року ОСОБА_1 сплачено за послуги в сфері позашкільної освіти за березень-травень 2021 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 4 030,00 грн. (а. с. 5).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Враховуючи надані позивачем докази в підтвердження позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду погоджується із судом першої інстанції, що дійсно позивачем ОСОБА_1 на момент подання позову дійсно надано належні докази, які підтверджують понесені нею додаткові витрати на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо оплати курсів англійської мови, що було також встановлено районним судом та не спростовується відповідачем.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати наступне.

У відповідності до положень ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Тлумачення пунктів 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вже зазначалося вище колегією суддів апеляційного суду та було встановлено судом першої інстанції, звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 послалася на те, що вона понесла в лютому 2021 року додаткові витрати на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на оплату курсів англійської мови загалом на суму 4 031,00 грн., тому їх половина в розмірі 2 015,50 грн. підлягає стягненню з відповідача, який також повинен нести додаткові витрати на утримання дітей разом з позивачем.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 21.04.2021 року на адресу Кіровського районного суду м. Кіровограда, подано клопотання у відповідності до якого вказується, що ОСОБА_2 17.04.2021 року здійснено перерахування коштів через поштове відділення за адресою ОСОБА_1 , на суму, яку вона просила у позовній заяві, як половину понесених позивачем додаткових витрат на дітей (а. с. 27).

Також в наявних матеріалах справи міститься заява від 21.04.2021 року на адресу Кіровського районного суду м. Кіровограда, подана відповідачем ОСОБА_2 про долучення доказів, у відповідності до якої додано додатки, а саме: копія квитанції № 9/74 від 17.04.2021 року, як доказ перерахування позивачу ОСОБА_1 коштів по справі № 404/1110/21 (а. с. 28-29).

З огляду на перерахування відповідачем ОСОБА_2 спірної суми коштів а саме : додаткових витрат на дітей на ім?я позивача, що підтверджується копією квитанцією від 17.04.2021 року, наданою відповідачем до суду першої інстанції, а в підтвердження доводів апеляційної скарги скаржником надано оригінал квитанції, оскільки він посилається, що районний суд не вимагав надати оригінал квитанції під час розгляду справи (а. с. 60).

Із вказаного документу, оригіналу квитанції від 17.04. 2021 року вбачається, що кошти у сумі 2016 грн. відправлені ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , а крім того, у квитанції зазначений контактний телефон позивача ОСОБА_1 , який збігається із зазначеним телефоном особисто позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що з моменту встановлення даного факту, сплати коштів відповідачем, про які просила в позові позивач, у даній справі відсутній предмет позову, відсутній спір між сторонами, на що суд першої інстанції не звернув уваги, а тому районний суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , приймаючи рішення через місяць, після того, як відповідач до ухвалення рішення перерахував кошти позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги копію квитанцію надану відповідачем ОСОБА_2 , як доказ фактичної відсутності спору, не вчинив дії щодо витребування оригіналу квитанції про сплату коштів, у разі сумнівів щодо дійсності даної квитанції та на підтвердження добровільної сплати коштів відповідачем до прийняття рішення судом.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідачем ОСОБА_2 було подано до Кіровського районного суду м. Кіровограда заяву від 13.05.2021 року, згідно якої він просив суд, що у разі необхідності надати суду оригінал квитанції повідомити його про необхідність надання оригіналу квитанції, оскільки відповідач ОСОБА_2 просив розгляд справи в судовому засіданні проводити за його відсутності.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, тому підлягають задоволенню апеляційним судом.

За таких встановлених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції не виконав свого обов`язку, визначеного законом, повно, всебічно й об`єктивно не з`ясував всіх обставин справи, не надав їм належної оцінки та ухвалив рішення, яке не є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами скаржника, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у прийнятті копії квитанції сплати коштів згідно переказу коштів на ім?я позивача, як доказу сплати додаткових витрат та застосовано не однакове ставлення до сторін при розгляді даної справи, в чому вбачається упередженість суду до пояснень та доводів, наданих відповідачем, а суд має бути безстороннім, та оцінювати докази сторін, що призвело до порушення норм процесуального права, безпідставного стягнення судового збору з відповідача та ухвалення незаконного рішення у справі, яке не може залишатись в силі за таких доводів сторін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже, судові витрати підлягають перерозподілу судом апеляційної інстанції .

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, та положення п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» про звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення аліментів, то відповідачу ОСОБА_2 слід компенсувати судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі 1362 грн., які підлягають компенсації за рахунок держави на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2021 року справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат.

ОСОБА_2 компенсувати з державного бюджету судові витрати в розмірі 1362 грн. за сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 27 вересня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко