Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1730/21 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т. І., Трояновської Г.С.

за участю секретаря Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/1730/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання положень кредитного договору недійсним, а зобов`язань за кредитним договором припиненими за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Рудник М.І. в смт Попільні,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила визнати недійсним умову кредитного договору №901 від 18 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 939,09 грн щомісяця та визнати припиненим вищевказаний кредитний договір, у зв`язку з його виконанням. Позовні вимоги мотивувала тим, що 18 грудня 2019 року між нею та відповідачем, шляхом підписання заяви №901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, було укладено кредитний договір та отримано на загальні споживчі цілі 19100,00 грн. Строк дії договору 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 % річних. Договором встановлено графік платежів, згідно якого до 18 числа кожного місяця необхідно сплатити суму 1749,01 грн щомісяця та 1748,75 грн останній платіж, вказаний платіж щомісяця включає комісію за обслуговування кредитної заборгованості 939,09 грн щомісяця. З нарахуванням та сплатою вказаної комісії позивач не згодна та вважає її протиправною з тих підстав, що умови укладеного договору в частині нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими. Зазначає, що сплачені нею платежі за умовами кредитного договору в загальному розмірі 22962,98 грн, до складу яких входили і нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості, з урахуванням недійсності вказаної умови кредитного договору, свідчать про те, що нею повернуто всю суму боргу 19100 грн та проценти за їх користування в сумі 139,48 грн, тобто погашено всю заборгованість за кредитним договором, а кредитний договір є припиненим в зв`язку з його виконанням.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо встановлення щомісячної плати комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими та суперечить нормам чинного законодавства в тому числі і ЗУ «Про захист прав споживачів». Зокрема вказує, що у матеріалах справи документи не містять будь - якого опису послуг із розрахункового-касового обслуговування, за які встановлена комісія.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до заяви № 901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18 грудня 2019 року, ОСОБА_1 підписанням даної заяви підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» та просить надати їй споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 19100,00 грн, строком на 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,99 %, розмір процентної ставки 0,01 % річних. Сума платежу за розрахунковий період (з 18.12. 2019 по 18.12.2021) становить 1749,01 грн щомісяця та 1748,75 грн (останній платіж). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 953,09 грн щомісяця. Усього за 24 місяці 4197598 грн, реальна процентна ставка 139,4818 %, абсолютне значення подорожчання 22875,98 грн. Клієнт підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Згідно розрахунку суми дострокового погашення кредиту станом на 04 грудня 2020 року, ОСОБА_1 за кредитним договором № 901 від 18.12.2019 на суму 19100,00 грн: основний борг 12563,14 грн; комісія 953,09 грн.

ОСОБА_1 сплачено кошти за кредит: 24.01.2020 1750,00 грн; 24.02.2020 1750,00 грн; 27.02.2020 151,00 грн; 27.03. 2020 1750,00 грн; 23.04.2020 1750,00 грн; 25.05.2020 1750,00 грн; 23.06.2020 1750,00 грн; 06.08.2020 1750,00 грн; 26.08.2020 950,00 грн; 22.09.2020 950,00 грн; 28.10.2020 1000,00 грн; 23.11.2020 1250,00 грн; 28.11.2020 630,00 грн; 22.12.2020 1980,00 грн; 15.02.2021 1900,99 грн; 25.02.2021 1900,99 грн, а всього на загальну суму 22962,98 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання частини договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визнати кредитний договір недійсним в частині умови щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 939,09 грн щомісяця, посилаючись на те, що умова сплати такої комісії не відповідає положенням ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно з якою продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Тобто, на думку позивача, визначена в договорі умова про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 939, 09 грн. щомісяця несправедливою.

Як вже вказувалося вище, кредитний договір укладений між сторонами 18 грудня 2019 року.

На момент укладення договору вже діяли положення Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-УІІ. Вказаний Закон є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. У п. 3 ч. 3 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно із Законом України від 20.09.2019 №122-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг», який набрав чинності 20.01.2020, до вказаного Закону України «Про споживче кредитування» були внесені зміни, якими зокрема визначено можливість встановлення комісійної винагороди кредитодавця.

Так, згідно в п. 4 ч. 1 ст. 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, на час укладення між сторонами кредитного договору та погодження умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості Закон України «Про споживче кредитування» передбачав право кредитодавця на отримання комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність встановлення Банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

До того ж, суд обґрунтовано вказав у мотивувальній частині рішення, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача про несправедливість умов кредитного договору в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, з огляду на таке.

Виходячи зі змісту положень ст. 202, 626-628 ЦК України, договором є домовленість осіб, яка ґрунтується виключно на їхньому добровільному волевиявленні, коли запропоновані однією стороною умови є прийнятними для іншої сторони.

Законом свободу договору проголошено як одну з загальних засад цивільного судочинства (ст. 3 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що в договорі, який є предметом спору, сторони погодили усі істотні умови кредитування, включаючи комісію, її розмір, строки та порядок сплати, а також усі витрати та подорожчання кредиту.

Вказані умови прописані і у Заяві на приєднання до договору: 953, 09 грн. - сума комісії, яка сплачується щомісячно; 139,4818 % - реальна процентна ставка, яка складається з процентів та комісії; 41975, 98 грн. - сума, яку позичальник повинен повернути за весь період кредитного договору; 22875,98 грн. - сума подорожчання кредиту.

Підписавши Заяву на приєднання до договору, позивач був обізнаний про всі умови та суми в абсолютних значеннях, і погодився з такою платою за кредит.

Також у Заяві на приєднання до договору вказано, що сума платежу за розрахунковий період становить 1749, 01 грн. (останній місяць 1748,75 грн.), тобто рівними платежами (ануїтет), які включають як суму кредиту, так і плату за кредит (проценти та комісію), при цьому умовами договору фактично не передбачено сплати відсотків, оскільки розмір % встановлено на рівні 0,01% річних.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду, що не може вважатися створюванням істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, сплата комісійної винагороди в складі ануїтетних платежів, розмір яких задовольнив позивача при підписанні договору, і враховуючи, що можливість встановлення такої комісії передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про споживче кредитування», зазначивши, що комісія відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства визначалась, як складова договору споживчого кредиту, і, виходячи з презумпції свободи договору, усі умови якого погодили сторони під час його підписання, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для визнання кредитного договору частково недійсним та визнання його припиненим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду першої інстанції та фактично зводяться до незгоди з розміром встановленої в договорі комісії.

Фактично, позивач за рахунок позитивного судового рішення має на меті користуватися кредитними коштами без сплати реальної процентної ставки, яку погодив з Банком. А за приписами статті 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність", надання безпроцентних кредитів забороняється.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд проігнорував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №583/3343/19, від 21.10.2020 у справі №194/1387/19 та від 16.12.2020 у справі №211/1031/19, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини у справах, які переглядалися касаційним судом, та в даній справі, не є тотожними.

Дійсно, в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №583/3343/19, судами розглядався спір щодо неправомірності встановлення банком плати за надання інформації по рахунку (стан рахунку), оскільки така інформація згідно зі ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» повинна надаватися безкоштовно. А в справі, яка переглядається, позивач доводить обставини неправомірності встановлення банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У постановах Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №194/1387/19 та від 16.12.2020 у справі №211/1031/19, на які посилається позивач, умови договору містили положення, які одночасно передбачали сплату як відсотків, так і комісії. У цій справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що розмір відсотків становить 0,01 річних, тобто 00 грн 73 коп. на місяць.

Крім того, у справах, які переглядалися Верховним Судом спірні договори містили умови про сплату комісії за надання інформації. Однак, у цій справі положення договору не містять умов про стягнення комісії за надання інформації.

Отже, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права та не врахування правових висновків, висловлених Верховним Судом.

Викладені у апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції не підтвердилися під час перегляду справи апеляційним судом.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами позовної заяви.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 28 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді