Справа № 367/3674/20
Провадження №2/367/2146/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

03 листопада 2021 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретарів судових засідань - Бичок Т.П., Шаповала О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житлом,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підставі договору дарування квартири від 05 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І., їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Крім позивача, у даній квартирі з 25.02.2014 року був зареєстрований її співмешканець, ОСОБА_3 , 1971 року народження, з яким вона мала намір створити сім`ю та проживала разом за даною адресою. Однак, сім`я з відповідачем не склалася та у квітні 2019 року він зібрав усі свої речі та виїхав з даної квартири на іншу адресу проживання. Таким чином, з квітня 2019 року ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, витрат по її утриманню та оплаті комунальних послуг не несе.

Позивач вказує, що всі витрати по оплаті комунальних послуг та утриманню даного житла несе тільки вона, особистих речей відповідача у квартирі немає, місце його проживання позивачу не відоме.

Враховуючи той факт, що відповідач добровільно не користується даною житловою площею, відсутній більше року без поважних причин, витрат по утриманню житла та оплаті комунальних послуг не несе, тому, на переконання ОСОБА_2 , відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом.

Позивач вказує, що реєстрація відповідача у даній квартирі порушує її право власності та створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою. Комунальні платежі нараховуються згідно зареєстрованих у квартирі осіб, у зв`язку з чим вона змушена нести додаткові витрати на комунальні послуги. Тому змушена звернутися з даним позовом до суду.

ОСОБА_2 зазначає, що оскільки відповідач без поважних причин не проживає та не користується житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 , не несе жодних витрат по утриманню квартири, він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника позивача, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до копії договору дарування квартири від 05.11.2013, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В. І., ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру за АДРЕСА_1 .

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 12239188) ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності договір дарування квартири, серія та номер: 868, ВТО424303, виданий 05.11.2013 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим Василем Івановичем.

Відповідно до довідки, виданої Відділом реєстрації місця проживання Управління центру надання адміністративних послуг Бучанської міської ради від 10.06.2020 №23-01/3317, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , склад сім`ї (зареєстровано) осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 1971 р.н.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_3 , НОМЕР_2 , виданого Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київської області, місце реєстрації відповідача АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії акта депутата Бучанської міської ради про встановлення факту проживання ОСОБА_3 від 08 січня 2020 року, в ході обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що зі слів ОСОБА_2 , 1971 р.н., яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_3 , 1971 р.н., не проживає за даною адресою з квітня 2019 року по теперішній час. Інформацію викладену в акті підтверджують сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до копії акта депутата Бучанської міської ради про встановлення факту проживання ОСОБА_3 від 02 червня 2020 року, в ході обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що зі слів ОСОБА_2 , 1971 р.н., яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_3 , 1971 р.н., не проживає за даною адресою з квітня 2019 року по теперішній час. Інформацію викладену в акті підтверджують сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до копії довідки, виданої ОСББ «ЖК Новатор» від 05 червня 2020 р., вих. № 193 внески до ОСББ «ЖК Новатор» по компенсації видатків на утримання і ремонт приміщень або майна, що перебуває у спільній власності з ОСББ, сплачує ОСОБА_2 , дані за період з 01.02.2019 по 05.06.2020 рр.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що є сусідкою позивача, підтвердила, що близько двох років тому ОСОБА_3 зібрав свої речі та виїхав від позивача, після цього свідок не бачила відповідача.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що була головою правління, підтвердила, що позивач та відповідач не проживають разом із 2019 року.

Факт реєстрації відповідача в квартирі порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, оскільки в квартирі відповідач не проживає, житлом не користується, не бере участь в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 319 ЦК України передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Частиною першою ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1ст. 393 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11).

Як зазначено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі №6-35436св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

Відповідно до ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук