"24" вересня 2021 р.
Справа № 489/7130/15-ц
Провадження №6/489/36/21
У Х В А Л А

24 вересня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву представника заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

Представник заявниці звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа № 489/7130/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 29 лютого 2016 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в загальній сумі, що складає 194279,55 грн. та судові витрати у розмірі 2914,19 грн., таким, що не підлягає виконанню. Мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2016 по справі № 489/7130/15, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в загальній сумі, що складає 194279,55 грн. та судові витрати у розмірі 2914,19 грн. В Інгульському ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 489/7130/15-ц. 23 червня 2018 р. між ПАТ «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами №23/06-03, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чи їх правонаступників за Кредитним договором №28Ф-2014 від 31 липня 2014 року. 23 червня 2018 р. між ПАТ «КРЕДОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав заставодержателя (іпотекодержателя) за Договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. та зареєстрований в реєстрі за №377, відоповідно до якого відбулося відступлення прав заставодержателя (іпотекодержателя) за Договором іпотеки №1219 від 31.07.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С. А., в зв`язку з чим ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав заставодержателя (іпотекодержателя) щодо заставленого (переданого в іпотеку) ОСОБА_5 ОСОБА_1 майна. 22 травня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, набувши право власності на предмет іпотеки.

Від представника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» надійшов відзив на заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні заяви. Зазначає, що станом на теперішній час боржники за кредитним договором намагаються уникнути як майнової відповідальності за невиконання грошового зобов`язання шляхом оскарження стягнення на предмет іпотеки так і грошової відповідальності, шляхом визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню на підставі оскаржуваного продажу предмета іпотеки. При цьому в даній заяві боржники замовчують про наявність процесу щодо оскарження звернення стягнення на предмет іпотеки і посилаються саме на дану обставину, як на підставу для задоволенні їх вимог. Звернення стягнення на предмет іпотеки було вчинено для погашення залишку заборгованості, який виник вже після ухвалення рішення про часткове стягнення заборгованості в 2016 році, так як процедури дострокового стягнення заборгованості не відбувалося. Наявність виконання судового рішення про стягнення заборгованості не припиняють грошового зобов`язання та не позбавляють боржника від відповідальності за його невиконання.

В судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись судом належним чином, причини неявки суду не повідомили.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2016 року позов публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в сумі 194279 грн. 55 коп., яка складається з: 172617 грн. 44 коп. заборгованості за кредитом, 18173 грн. 42 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3488 грн. 69 коп. пені. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Кредобанк» 2914 грн. 19 коп. судового збору у рівних частках, а саме по 1457 грн. 10 коп. судового збору з кожного з відповідачів.

29 лютого 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчі листи №489/7130/15-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 194279 грн. 55 коп., а також судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Пєрєвєрзєвою Н.М. від 21.04.2016 відкрито виконавче провадження № 50873870 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 489/7130/15-ц.

Постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Пєрєвєрзєвою Н.М. від 19.04.2016, виконавче провадження № 50873870 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 489/7130/15-ц приєднано до зведеного виконавчого провадження № 48657644.

З інформаційного листа про виконавче провадження, вбачається, що головним державним виконавцем Інгульського ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) Пєрєвєрзєвою Н.М винесено постанову від 13.01.2020 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та виведено виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 197193,74 грн. із зведеного провадження.

З інформаційного листа про виконавче провадження, вбачається, що на примусовому виконанні Інгульського ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 55171458 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 28Ф-2014 від 31 липня 2014 року в загальній сумі, що складає 194279,55 грн. та судових витрат у розмірі 2914,19 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження"підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені вимоги, яким виконавчий документ повинен відповідати.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 38 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Тобто, звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник був зобов`язаний указати передбачені процесуальним законом підстави для того, щоб суд мав можливість визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Як роз`яснено в п. 5 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» №8 від 25.09.2015 року зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахування, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Представник заявниці зазначає, що 22 травня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, набувши право власності на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що раніше квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/2 частки за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради м. Миколаєва від 26.03.2007 року.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.05.2019 року, вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" на підставі Іпотечного договору від 31.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., Договору відступлення прав заставодержателя (іпотекодержателя) за договорами застави від 23.06.2018; Договору факторингу № 23/06-03 від 23.06.2018; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 30.08.2018; вимоги від 22.08.2018.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 03.02.2020, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 17.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 451.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, якою просили: визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений 17 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та ОСОБА_6 ; скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності № 34692714 від 17 грудня 2019 року, № 31708531 від 22 травня 2019 року, № 31708500 від 22 травня 2019 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.02.2021, в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", ОСОБА_6 про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06.05.2021, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2021 року залишено без змін.

Стягувач у своєму відзиві посилається на те, що на даний час судове рішення про стягнення з боржника 194279,55грн не виконане, звернення стягнення на нерухоме майно відбулось в рамках погашення залишку заборгованості, яка виникла після ухвалення судового рішення.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином звернення стягнення на нерухоме майно відбулось не в рамках виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_3 ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, а порядку позасудового врегулювання спору для погашення заборгованості за яка виникла після винесення судового рішення у зв`язку з його невиконанням.

На даний час судове рішення про стягнення заборгованості не виконане, підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню судом не встановлено.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, з огляду на досліджені матеріали, суд встановив, що звернення стягнення на предмет іпотеки мало місце у зв`язку з наявністю у боржників заборгованості окрім визначеної судовим рішенням від 09.02.2016року, на час розгляду заяви судове рішення про стягнення заборгованості не виконане.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 432 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або https://court.gov.ua/fair/.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «24» вересня 2021 року.