Справа № 158/3619/21
Провадження № 2-о/0158/93/21
Рядок статзвіту № 12
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

31 грудня 2021 року м. Ківерці

Суддя Ківерцівського районного суду Волинської області Поліщук С.В., вивчивши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Волинське обласне бюро медико соціальної експертизи про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

30 грудня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Крупінська Н.Л. звернулась в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що при народженні ОСОБА_1 встановлено діагноз «Вроджена вада розвитку: spina bifida» поперекового відділу хребта. У віці трьох тижнів після народження її було прооперовано, однак на підтвердження даної обставини, правовстановлюючі документи не збереглись. 05.08.2021р. комісією МСЕК їй встановлено третю групу інвалідності загального захворювання, що не пов`язане із наявною у неї вродженою хворобою. Дане рішення МСЕК нею було оскаржене, однак 01.09.2021р. рішення комісії залишено в силі. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт вродженої у неї хвороби з діагнозом: «Вроджена вада розвитку: spina bifida» поперекового відділу хребта.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частина 1 ст.315ЦПК України містить перелік юридичних фактів, які встановлює суд.

Разом з тим, частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із роз`ясненнями, наданими ВСУ в п.2 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, фактів проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, а також фактів закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових винагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду. Зазначене свідчить, що у даному випадку захист своїх прав, у разі їх порушення, заявник має здійснювати в порядку адміністративного судочинства шляхом оскарження дій чи бездіяльності відповідного органу.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Отже із змісту заяви вбачається, що заявниця звернулась до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність її дій, спрямованих на отримання статусу інваліда із зазначеною у неї вродженою хворобою з діагнозом: «Вроджена вада розвитку: spina bifida» поперекового відділу хребта, про те, оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда, то в окремому провадженні не може бути встановлений даного виду юридичний факт.

Згідно з п. п. 3, 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджуеного постановою КМ України від 22.02.1992р. №83, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, визначено порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 17 Порядку).

Пунктом 22 Порядку передбачено, що особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Підстави призначення групи інвалідності чітко зазначені в Положенні про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317.

Згідно п. 25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Отже, законодавством передбачено інший порядок встановлення факту вродженої у заявника хвороби з діагнозом: «Вроджена вада розвитку: spina bifida» поперекового відділу хребта, що в подальшому потягне за собою як наслідок призначення групи інвалідності іншого виду.

Таким чином, визначений законодавством порядок встановлення вищевказаного факту виключає можливість встановлення цього факту в судовому порядку, оскільки є складовою процесу порядку, умов та критерій встановлення інвалідності, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури. Поширення юрисдикції судів на всі спори, які виникають в державі не означає, що суд повинен вирішувати питання, які відносяться до виключної компетенції інших органів тобто підміняти їх. При цьому особа, у разі незгоди з рішенням зазначеної комісії, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення у встановленому законодавством порядку.

З урахуванням наведеного зазначений спір не підлягає розгляду в порядку окремого провадження цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки існує об`єктивна обставина з приводу того, що заявлена вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, не може бути вирішена судом в порядку окремого провадження, оскільки фактично йдеться про встановлення факту, вирішення якого законодавством віднесено до компетенції спеціально утворених для цієї мети та діючих комісій, у разі виникнення спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4 ,5, 19, 186, 260, 315 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Волинське обласне бюро медико соціальної експертизи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ківерцівського районного суду С.В.Поліщук