Справа № 383/1058/21
Номер провадження 2/383/432/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Адаменко І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Зербул С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу №383/1058/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності, та в якому крім нього зареєстрована також дружина та відповідач ОСОБА_2 , але останній в зазначеному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку не має і взагалі житлом він не цікавиться. Відповідач постійно проживає в іншій місцевості та не має наміру повертатися до проживання по місцю реєстрації. Самостійно знятися з реєстрації він не бажає. В зв`язку з вищевикладеним, виникають проблеми із оформленням субсидії, чим порушуються права позивача, тому змушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2021 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02грудня 2021 року закрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказує, що відповідач не проживає в його будинку з 2004 року, не сплачує комунальні послуги та не бажає добровільно знятися з реєстрації. На цій підставі просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. До суду від відповідача надійшла телефонограма, в якій він просить справу розглядати за його відсутності в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог щодо нього (а.с.34). Відзив на позов від відповідача не надходив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 22.12.2004 року (а.с.5).

Відповідно до копії Будинкової книги житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що за даною адресою зареєстрований також відповідач ОСОБА_2 , син позивача(а.с.6).

Згідно листа Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 02.11.2021 року за вих.№03-42/1204/05 про надання інформації за обліковими даними, які наявні у відділі «Центр надання адміністративних послуг» Бобринецької міської ради, місце реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 25 липня 2000 року по теперішній час (а.с.13).

Відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 виданого Бобринецьким сектором УДМС України в Кіровоградській області від 10.11.2021 суд до уваги не бере, оскільки дана інформація не є актуальною (а.с.22).

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_3 , який суду показав, що відповідач ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає вже тривалий час.

В судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_4 , яка суду показала, що проживає по сусідству з позивачем ОСОБА_1 ,та їй відомо, що відповідач ОСОБА_2 вже більше як десять років не проживаває у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, частина 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України №209/2642/18 від 09 грудня 2020 року.

Поважні причини відсутності відповідача в спірному будинку понад встановлені строки судом не встановлені.

Факт перебування на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє останнього можливості розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи викладені вище норми закону та оскільки судом встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає в житловому будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов`язок щодо сплати комунальних послуг не ніс, відтак втратив право користуватися цим житлом.

На основі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України,з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 346, 383, 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 9, 71, 72, 109 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 3,4,5, 13, 81, 141, 263-265, 280ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по паспорту НОМЕР_2 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області від 21.02.1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована та фактична адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області від 25.07.2000 року, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 30.12.2021 року.

Суддя І.М. Адаменко