КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року та на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" про стягнення коштів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс", в якому просив: стягнути з відповідача на його користь 201 093 грн. 00 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 17.09.2019 року між сторонами було укладено договір про приєднання до публічного договору №АРКІ70350 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії.

За цим Договором відповідач передав позивачу в лізинг - автомобіль Skoda Octavia А5, 2011 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до специфікації, строк лізингу 60 місяців.

При цьому, відповідно до договору та додатку №2 до договору позивачем вносились платежі відповідно до графіку на загальну суму 201093 грн.

Разом з тим, актом приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №114592 від 18.09.2020 року відповідачем у позивача вилучено автомобіль.

За вказаних обставин, а також зважаючи на те, що договір лізингу, предметом якого є вищезазначений транспортний засіб, нотаріально не посвідчений, а отже є нікчемним, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

У січні 2021 року ТОВ "АК Плюс" звернулося до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило: провести зустрічне зарахування та стягнути з ТОВ "АК Плюс" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 163 грн.06 коп. та витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до специфікації та акту приймання-передачі до договору фінансового лізингу №АРКІ70350 від 17.09.2019 року позивач передав, а відповідач отримав від позивача предмет лізингу - автомобіль Skoda Octavia А5, 2011 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_2 , win-code НОМЕР_1 вартістю 287000,00 грн.

На виконання вимог зазначеного договору відповідач ОСОБА_1 сплатив грошові кошти на загальну суму 145546,50 грн. на рахунок позивача.

Разом з тим, оскільки на момент укладення договору фінансового лізингу не було дотримано вимог законодавства щодо обов`язкового нотаріального посвідчення, такий договір є нікчемним в силу закону.

У зв`язку з зазначеним, позивач за зустрічним позовом зазначав, що для застосування наслідків нікчемного правочину (двостороння реституція) ТОВ «АК Плюс» повинен сплатити відповідачу суму 95985,50 грн (145546,50-49561 (плата за користування майном)).

У свою чергу, відповідач повинен відшкодувати збитки позивачу за погіршення стану предмету лізингу, яка становить 94822,44 грн. 77,56).

Отже, на переконання позивача за зустрічним позовом, ТОВ «АК Плюс» має сплатити ОСОБА_1 1163,06 грн. (95985,50-94822,44).

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18.05.2021 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "АК Плюс" на користь ОСОБА_1 145 546 грн. 50 коп. Відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог у частині стягнення 55 546 грн. 50 коп. Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ "АК Плюс" до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення збитків. Стягнуто з ТОВ "АК Плюс" на користь держави судовий збір у розмірі 1 455 грн. 51 коп. (а.с. 151-154).

Додатковим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04.06.2021 року заяву представника позивача за первісним позовом про стягнення судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "АК Плюс" на користь ОСОБА_1 8 767 грн. 00 коп. Відмовлено у задоволенні іншої частини вимог про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 165, 166).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Крім того, у випадку задоволення апеляційної скарги, також просить скасувати додаткове рішення у справі, як похідне від основного рішення, та здійснити перерозподіл судових витрат.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, який мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов'язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Також, не погоджується з висновком суду щодо необхідності нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи, оскільки чинним законодавством не передбачений прямий обов'язок нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу транспортного засобу, стороною якого є фізична особа (а.с. 168-172).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.07.2021 року відкрито апеляційне провадження та на надано строк для подання відзиву (а.с. 186, 187).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.07.2021 року справу призначено до розгляду (а.с. 188).

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.09.2019 року ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до публічного договору №АРКІ70350 фінансового лізингу, за яким лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль відповідно до специфікації, викладеної у додатку 1, строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку № 2 (графік лізингових платежів), копія заяви міститься в матеріалах справи.

Згідно з додатком № 1 до договору фінансового лізингу №АРКІ70350 від 17.09.2019 року ТОВ «АК Плюс» передав ОСОБА_1 автомобіль Skoda Octavia А5, двигун 1798 куб.см. газ/бензин, КПП: колір бежевий, рік випуску 2011, вартість 287000 грн., № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до специфікації.

При цьому, вказаний договір нотаріально не посвічувався.

Разом з тим, як вбачається з копії акту приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №114592 від 18.09.2020 року вищезазначений автомобіль у ОСОБА_1 вилучений.

Відповідно до довідки ТОВ «АК Плюс» щодо розрахунку собівартості послуги з користування автомобілем № кузова НОМЕР_1 за період з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року, плата за користування предметом лізингу становить 49561 грн.

Згідно з копією виписки з рахунку АТ «Акцент-Банк» за період з 01.09.2019 року по 10.11.2020 року ОСОБА_1 сплачені кошти відповідно до договору №АРКІ70350 від 17.09.2019 року у сумі 145546,50 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що оскільки договір лізингу, предметом якого є вищезазначений транспортний засіб, нотаріально не посвідчений, а отже нікчемним, з відповідача на його користь підлягають стягненню сплачені ним на виконання договору грошові кошти на загальну суму 201093 грн.

Так, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як передбачено у ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

При цьому, відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 521/19896/15-ц, застосовуючи реституцію у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо встановлено, що об`єкт лізингу, що підлягає поверненню за правилами двосторонньої реституції, є пошкодженим або несправним.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі №750/1163/20.

Тобто, при застосуванні реституції за недійсним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Отже, зважаючи на недотримання сторонами при укладенні оспорюваного договору лізингу вимог закону про його нотаріальне посвідчення, правильним є висновок суду першої інстанції про його нікчемність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 464/7192/15-ц, від 05.03.2018 у справі № 731/45/16-ц, від 26.06.2018 № 613/433/16-ц, від 27.06.2018 у справі № 641/1721/16-ц, від 25.09.2019 у справі № 522/1470/16-ц тощо.

Крім того, встановивши, що додана до первісного позову «копія виписки АТ «Акцент-Банк»» від 25.09.2020 року №F94C-3F00-2JUR-3VP9 не відповідає законодавчо визначеним вимогам, які висуваються до виписки з особового рахунку, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача суму коштів у розмірі 145 546 грн. 50 коп. згідно з наданою відповідачем випискою з рахунку АТ «Акцент-Банк» за період з 01.09.2019 року по 10.11.2020 року, яка у свою чергу, безпосередньо стосується розрахунків між сторонами на підставі спірного договору та містить всі обов`язкові реквізити, передбачені п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року за № 75.

Щодо посилань апелянта на безпідставне неврахування судом першої інстанції наданого ним висновку на підтвердження завдання йому позивачем збитків слід зазначити, що, як вбачається,позивач за зустрічним позовом обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення збитків положеннями ч. 2 ст. 216 ЦК України, якою передбачено, що якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Тобто, посилаючись на вказану норму, позивач за зустрічним позовом повинен був надати докази того, йому завдано збитків саме з вини позивача.

Однак, будь-яких доказів вини у заподіянні будь-яких збитків позивачеві за зустрічним позовом відповідачем за зустрічним позовом суду не надано.

Натомість, оскільки предметом зустрічного позову визначено проведення зустрічного зарахування з відповідачем за зустрічним позовом у зв`язку із оплатою за фактичний час користування об`єктом лізингу з моменту укладення спірного договору до моменту повернення транспортного засобу, суд першої інстанції, оцінюючи та відхиляючи у якості належного та допустимого доказу висновок 9/11-ТЗ від 16.11.2020 про дійсну ринкову вартість транспортного засобу від 16.11.2020 у контексті вимог щодо здійснення зустрічного зарахування суми збитків у зв`язку зі зменшенням вартості предмета лізингу, дійшов правильного висновку про те, що перед оцінщиком не ставилось питання визначення суми збитків у зв`язку зі зменшенням вартості предмета лізингу, а визначено лише значення ринкової вартості на дату оцінки.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що такий спосіб застосування наслідків недійсності правочину як обчислення позивачем за зустрічним позовом різниці вартості автомобіля на час передачі його відповідачу за зустрічним позовом та станом на час отримання автомобіля від відповідача за зустрічним позовом застосуванню не підлягає, оскільки в порядку застосування реституції відповідач за зустрічним позовом несе обов`язок повернути майно, яке він отримав за нікчемним договором, а вина лізингоодержувача, який приєднався до публічного договору, запропонованого лізингодавцем, у заподіянні шкоди при експлуатації автомобіля не доведена.

Посилання апелянта на неможливість стягнення з лізингодавця при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу сум, які були сплачені лізингоодержувачем як плата за користування предметом лізингу, є безпідставними, зважаючи на те, що плата за користування предметом лізингу, є умовою нікчемного договору.

Тобто, оскільки законом визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, погодження сторонами плати за користування автомобілем у додатку до нікчемного договору, не може бути підставою для виключення плати, передбаченої цим договором, за користування наймачем майном з суми коштів, сплачених за цим договором.

Більш того, у зустрічній позовній заяві не зазначалось та суду не надавались докази щодо отримання або можливості отримання відповідачем за зустрічним позовом доходів від автомобіля Skoda Octavia А5. Також, не надано доказів погіршення цього автомобіля.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення без змін.

При цьому, слід наголосити, що обгрунтовано визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу, який стягнуто з відповідача, останнім фактично визнано, оскільки апеляційна скарга не містить доводів на його спростування, а про скасування додаткового рішення апелянт зазначав лише в контексті вимог про скасування оскаржуваного рішення.

Також, слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Крім того, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року та на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року та на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" про стягнення коштів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Плюс" до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення збитків - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська