справа № 759/1914/18 головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа Банк», Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем права власності на Ѕ частину зазначеної квартири; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в рахунок частки позивача у спільному майні подружжя, а саме: Ѕ частини вартості автомобіля Seat модель Toledo 1.6.1, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1595, що становить 104 700 грн.; Ѕ частини вартості автомобіля марки Ford модель Transit, тип-пасажирський-В, д.н.з НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 2402, що становить 82 616 грн., стягнути з відповідача Ѕ частину від суми грошових коштів, що були виплачені в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором кредиту № 10-29/2283 від 21 липня 2006 року, укладеним між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 488 075 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 червня 2007 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. З січня 2017 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Подружжям було придбано наступне майно: автомобіль Seat модель Toledo 1.6.1, 2008 року випуску, автомобіль марки Ford модель Transit, тип-пасажирський-В, д.н.з. НОМЕР_3 , 2002 року випуску та квартира АДРЕСА_1 за ціною 926 120 грн., яка зареєстрована за відповідачем. З метою сплати коштів за квартиру 28 лютого 2014 між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір на суму 600 000 грн. Крім того, подружжя впродовж 2007 року по 2013 рік виплачувало кредит за кредитним договором від 21 липня 2006 року, укладений між відповідачем та ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 40 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку в подальшому оформлено за відповідачем. Погашення вказаного кредиту відбувалося за спільні кошти подружжя, а тому позивач має право на компенсацію Ѕ частини від суми виплачених коштів. Крім того, відповідач без згоди позивача здійснив відчуження рухомого майна та квартири АДРЕСА_2 на користь третьої особи, компенсацію за відчужене майно позивач не отримувала. Наразі позивач разом з дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на відповідачем та обтяжене іпотекою, заборгованість за кредитним договором позивач сплачує самостійно.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та, з урахуванням ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2020 року про виправлення описки, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 79 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину вартості автомобіля Seat модель Toledo 1.6.1, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1595, що становить 118 840 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину вартості автомобіля марки Ford модель Transit, тип-пасажирський-В, д.н.з НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 2402, що становить 72 550 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ним надавалися докази вартості продажу автомобілів. Позивачем не надано належних доказів придбання та наявності майна, набутого в шлюбі, не надано доказів, що підтверджують факт спільної участі у придбанні майна, а також його реалізації, не підтверджено обґрунтування доводів про вартість набутого та реалізованого майна. Спірна квартира була придбана в кредит та знаходиться в іпотечному обтяженні до 27 лютого 2034 року. Ухвалення рішення стосовно розподілу квартири є неможливим до повного погашення боргових зобов`язань за кредитом та виведення квартири з іпотеки. Відповідач, крім місця роботи за трудовим договором, перебував на обліку як фізична особа-підприємець. Все майно набувалося не за спільні кошти подружжя, а за кошти, надані банком в кредит. Надані суду договори кредиту підтверджують придбання майна не за спільні кошти подружжя, а за кошти третьої особи. Будь-які докази погашення боргових зобов`язань з боку позивача відсутні. Придбання автомобілів відбулося відповідачем за кошти третіх осіб для ведення господарської підприємницької діяльності. Позивачем не наведено жодного доказу придбання автомобілів для потреб сім`ї, а також використання їх як майна для сімейного користування. Позивач не надала доказів відсутності згоди на реалізацію майна, яке належить відповідачу, а також неотримання грошових коштів від їх реалізації. Позивачем не доведено відсутність надання згоди на правочин. Натомість, відповідачем грошові кошти використані в інтересах сім`ї, а саме на погашення заборгованості за ремонт, обслуговування автомобілів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що заборона щодо поділу іпотечного майна між подружжям законом не встановлена, а стаття 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає збереження іпотеки і для нового набувача спірного майна. Позивач сама сплачує кошти за кредитним договором. Відповідачем вчинялися та продовжують вчинятися несумлінні дії щодо розпорядження майном, набутим подружжям під час шлюбу. Судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини та докази, надано їм належну правову оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а.с.15, Т.1).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-17, Т.1).

У період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: автомобіль Seat модель Toledo 1.6.1, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1595; автомобіль марки Ford модель Transit, тип-пасажирський-В, д.н.з НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 2402. Автомобілі зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів від 03 вересня 2009 року та від 23 жовтня 2013 року (а.с.18, 20, Т.1).

28 лютого 2014 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Квартира на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходиться в іпотеці на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 лютого 2014 року, іпотекодаржателем є ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.28, 30, Т.1).

Відповідно до свідоцтва від 27 листопада 2007 року ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, займається підприємницькою діяльністю, сплачує податки (а.с.115, 119-176, Т.1).

23 вересня 2010 року, 28 жовтня 2013 року, 08 грудня 2015 року ОСОБА_1 уклав договір оренди транспортного засобу, відповідно до умов якого передав в оренду ТОВ «Полімонтаж Лайф» автомобіль Seat модель Toledo 1.6.1, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску (а.с.105-107, 178-185, Т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу № 8041/2017/661272 транспортного засобу від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 здійснив відчуження Seat модель Toledo 1.6.1, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску (а.с.68-69, Т.1).

24 жовтня 2017 року ОСОБА_1 здійснив відчуження автомобіля Ford модель Transit, тип-пасажирський-В, д.н.з НОМЕР_3 (а.с.92-93, Т.1).

Відповідно до висновку експерта від 13 лютого 2020 року за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, середня ринкова вартість автомобіля Seat модель Toledo 1.6.1, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1595, станом на 11 жовтня 2017 року складала 237 680 грн. Середня ринкова вартість автомобіля марки Ford модель Transit, тип-пасажирський-В, д.н.з НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 , 2002 року випуску, об`єм двигуна 2402, станом на 24 жовтня 2017 року складала 145 100 грн. (а.с.55-59, Т.2).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався ст. 57, 60, 63, 69, 70 СК України, ст. 52, 320, 368 ЦК України, Законом України «Про іпотеку».

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право

на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частина майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

З матеріалів справи вбачається, що у період перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 набули у власність квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль Seat модель Toledo 1.6.1, 2008 року випуску, та автомобіль марки Ford модель Transit, тип-пасажирський-В, 2002 року випуску. Придбання зазначеного майна у період шлюбу підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, договором купівлі-продажу квартири та свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів.

Суд першої інстанції у порядку поділу зазначеного майна визнав його спільною сумісною власністю подружжя, визнав за позивачем право власності на 1/2 частину квартири та стягнув з відповідача на користь позивача Ѕ частину вартості автомобілів, які були відчужені відповідачем.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 вказує на те, що квартира перебуває в іпотеці і може бути поділена лише після повного погашення боргових зобов`язань за кредитом та виведення квартири з іпотеки. Проте, такі доводи відповідача є безпідставними, виходячи з наступного.

Верховний Суд у своїй постанові від 19 травня 2021 року у справі № 753/4368/13-ц зазначив, що статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Разом із цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна,

не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що перебування спірного майна в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини, що виникають із іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Водночас, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу, поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Вказуючи на те, що квартира була придбана за кошти, надані банком, а боргові зобов`язання гасилися отриманими відповідачем від ведення підприємницької діяльності прибутками, тобто, за рахунок його власних особистих коштів, ОСОБА_1 не звернув увагу на наступні вимоги закону.

Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Відповідно, і кошти, які отримані відповідачем від здійснення підприємницької діяльності також належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що придбання автомобілів відбулося за рахунок третіх осіб. Докази придбання автомобілів для потреб сім`ї та використання їх в інтересах сім`ї позивачем суду не надані.

Як зазначалося вище майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Відповідач не надав доказів того, що автомобілі були придбані під час перебування у шлюбі за кошти, які належали йому особисто.

Оскільки спірні автомобілі було придбано за час перебування сторін у шлюбі, вони є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відповідачем не спростована.

Шо стосується стягнення грошової компенсації за автомобілі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За вимогами ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказувала на те, що відповідач без її відома і згоди відчужив автомобілі, які було придбано у шлюбі, на користь іншої особи. Жодної компенсації позивач від відповідача за це відчуження не отримувала.

Натомість, заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не доведено відсутність надання згоди на вчинення даного правочину, відповідачем грошові кошти використані в інтересах сім`ї, а саме погашення заборгованості за ремонт, обслуговування автомобілів.

Разом з тим, відповідач не довів факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна, в інтересах сім`ї, а також не надав належним доказів того, що позивач надавала свою згоду на відчуження транспортного засобу.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц).

А, відтак, доводи ОСОБА_1 щодо продажу ним автомобілів на загальну суму 130 000 грн. не можуть бути прийняті до уваги судом.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову позивачем не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.