Справа № 490/4522/16-ц
н/п 4-с/490/7/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

28 грудня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.

при секретарі судових засідань Коптєвій Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на ді/бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) у справі № 490/4522/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із скаргою, в які просила:

визнати дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Гордашко О. щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17 листопада 2017 року неправомірною;

зобов?язати Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17 листопада 2017 року неправомірною.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2021 року для розгляду цієї скарги визначено суддю Шолох Л.М. Скаргу передано на розгляд судді 12 жовтня 2021 року.

Відповідно до приписів частини другої статті 450 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд скарги у відсутність учасників справи та органу, дії якого оскаржуються.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2016 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі ј частини усіх видів заробітку і доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2016 року скасоване зазначене заочне рішення та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі ј частини усіх видів заробітку і доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного провадження рішенням Апеляційного суду Миколаївської області рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року змінено. Із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 500 грн з урахуванням індексів інфляції, починаючи з 05 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Cуду від 04 липня 2018 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 . Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року скасовано, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2016 року залишити в силі.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 01 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 490/4522/16-ц, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 20 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 551 грн 20 коп. судового збору на користь держави (виконавче провадження № 53321536).

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17 листопада 2017 року ВП 53321536 накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17 листопада 2017 року виконавчий лист № 490/4522/16-ц повернуто стягувачу, з огляду на відсутність майна, на яке може бути звернуто стягнення.

На звернення ОСОБА_1 листом від 01 жовтня 2020 року № 90346 повідомлено про те, що виконавче провадження № 5 листопада 2017 року було закінчено на підставі частини другої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та винесено постанову про повернення виконавчого документа. Також зазначено, що статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Також передбачено, що арешт може бути знято за рішення суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованість скарги суд зазначає таке.

Судом встановлено, що виконавче провадження № 53321536 закінчено на підставі частини другої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Постановою державного виконавця від 17 листопада 202017 року виконавчий лист повернуто стягувачу.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частина п`ята стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, зважаючи на те, що виконавче проводження № 53321536 закінчено поверненням виконавчого листа з огляду на відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, скарга підлягає частковому задоволенню.

Державного виконавця слід зобов`язати зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17 листопада 2017 року у виконавчому провадження № 53321536. У задоволенні скарги в частині визнання дій/бездіяльності державного виконавця неправомірною слід відмовити.

Керуючись статтями 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 17 листопада 2017 року у виконавчому провадженні № 53321536.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Л.М. Шолох