ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Херсон

Справа №766/650/20
Провадження №22-ц/819/1150/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О.
судді: Базіль Л.В.
Приходько Л.А.
секретар судового засідання: Дундич А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Войцеховської Я.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - гаражний кооператив по експлуатації гаражів-стоянок для автомобілів та мотоциклів «Таврія» про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права на майно,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - гаражний кооператив по експлуатації гаражів-стоянок для автомобілів та мотоциклів «Таврія» про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права на майно.
Позов мотивований тим, що позивач з 05 вересня 1986 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
За час перебування у шлюбі, за рахунок спільних коштів, подружжям збудовано два гаражні бокси № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Таврія», членом якого з жовтня 1992 року був ОСОБА_3 .
Гаражні бокси не були введені в експлуатацію та не зареєстровані у встановленому законом порядку, використовувалися подружжям для особистих потреб.
Після смерті ОСОБА_3 , вона з метою оформлення в правах спадкоємця звернулася до голови автомобільного кооперативу та дізналася, що на день смерті чоловіка збудовані ними гаражі ОСОБА_3 не належали.
В ході запиту документів та спілкування з представниками кооперативу їй стало відомо, що заявою від 21 грудня 2015 року ОСОБА_3 переоформив гаражний бокс під № НОМЕР_1 на сина відповідача ОСОБА_2 , яким цього ж дня була написана заява про включення його до членів кооперативу, а її чоловіка відповідно до протоколу №12 від 24 грудня 2015 року із членів гаражного кооперативу було виключено.
Зазначила, що про факт передачі гаража вона не була обізнана та згоди на передачу спільного майна подружжя на користь відповідача не надавала.
Щодо гаражного боксу під №1039 їй стало відомо, що цей гараж, згідно заяви від 25 травня 2000 року також належить ОСОБА_2 , хоча членом кооперативу відповідач по справі став лише у 2015 році. Крім того, як вбачається із поданої відповідачем заяви від 25 травня 2000року, останній у якості транспортного засобу зазначив автомобіль ВАЗ 210632, який відповідачу не належав, а був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , що свідчить про те, що вказана заява відповідачем власноруч не складалася та наміру і підстав вступати до кооперативу у нього не було.
Враховуючи, що спірні гаражі було збудовано подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період шлюбу за їх спільні кошти, позивач просила визнати спільною сумісною власністю подружжя не прийняті в експлуатацію гаражні бокси №695 та №1039, що розташовані в гаражному кооперативі по експлуатації гаражів-стоянок для автомобілів та мотоциклів «Таврія» та визнати за нею, як співзабудовником, право власності на Ѕ частину зазначеного майна.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду від 25 березня 2021 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що діяльність гаражно-будівельних кооперативів та набуття права власності на гаражі в період спірних правовідносин регулювалися ЦК УРСР, Законом СРСР «Про кооперацію в СРСР», Законом України «Про власність», Законом України «Про об`єднання громадян», примірним статутом кооперативу по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для автомобілів і мотоциклів, що знаходяться в особистій власності громадян, затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 16 листопада 1962 року №1318.
На момент будівництва гаражного боксу № НОМЕР_1 діяв Статут кооперативу по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для автомобілів і мотоциклів, які знаходяться в особистій власності громадян «Таврія», який був зареєстрований 22 червня 1987 року та примірний статут кооперативу по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для автомобілів і мотоциклів, що знаходяться в особистій власності громадян, затвердженому постановою Ради Міністрів Української РСР від 16 листопада 1962 року №1318. Згідно даної редакції Статуту та Примірного статуту кожному члену кооперативу надається в користування бокс або місце для мотоциклу, яке належить йому у відповідності із внесеним паєм та нормою площі, яка встановлена для цієї марки автомобіля або гаражу. Член кооперативу зобов`язаний внести грошові кошти у розмірі паю повністю до початку будівництва (п.20, 21 Статуту в редакції 1987 року та п.20, 21 Примірного статуту). Таким чином, пай у розумінні статуту це внесок члена кооперативу за будівництво кооперативом гаражного боксу.
Однак кооперативом в процесі своєї діяльності було прийнято рішення, що гаражний кооператив лише приймає у члени кооперативу та надає місце для будівництва гаражів, а члени кооперативу вже самостійно будують гаражі (протокол №8 від 24 вересня 1992 року). Оскільки ОСОБА_3 спільно з дружиною будували гаражний бокс № НОМЕР_1 за власний кошт (кошти родини), то правові підстави для внесення ними паю до гаражного кооперативу відсутні. Даний факт також підтверджується заявою ОСОБА_3 від 01 жовтня 1992 року та перереєстрацією кооперативу на гаражний кооператив по експлуатації гаражів-стоянок для автомобілів і мотоциклів «Таврія» з прийняттям у 2000 році нової редакції Статуту, який був зареєстрований 31 березня 2000 року.
Пунктом 2.4 Статуту, в редакції 2000 року передбачено, що розміри вступних внесків і внесків на утримання і експлуатацію території кооперативу і терміни їх внесення, встановлюються правлінням кооперативу.
Гаражі, які побудовані за рахунок коштів члена кооперативу, є його особистою власністю (п.2.7 Статуту в редакції 2000 року).
Також зазначила, що відповідно до п.3.1 Статуту, в редакції 2000 року, членом кооперативу можуть бути громадяни, які досягли 18 річного віку, які постійно проживають на території м. Херсона, мають на праві власності власний автомобіль або мотоцикл, зареєстрований в органах автомобільної інспекції УВС України по Херсонській області. Як вбачається із заяви від 23 травня 2000 року відповідачем по справі у якості власного транспортного засобу був зазначений автомобіль ВАЗ 21063, який належав на праві власності ОСОБА_3 , а не відповідачу у справі.
Вказала, що відповідач не міг писати заяву про вступ у члени кооперативу та вносити кошти на будівництво гаражного боксу та будувати гараж № НОМЕР_2 , оскільки відповідно до довідки Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату від 16 вересня 2019 року №4/855 ОСОБА_2 проходив службу в збройних силах з листопада 1999 року по травень 2001 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Мороз А.І. вказавши про законність та обґрунтованість судового рішення, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зазначила, що ОСОБА_2 є членом ГК «Таврія» та перебував таким на час смерті ОСОБА_3 , сплачує членські/пайові внески та інші платежі, пов`язані з членством у кооперативі, натомість ані ОСОБА_3 на час своєї смерті, ані позивач не перебували у статусі члена гаражного кооперативу.

Вказав, що твердження позивача про існування нерухомого майна в розумінні ЦК України, а також його створення у період її шлюбу із ОСОБА_3 до набрання чинності Законів України «Про кооперацію», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не доведенні жодним належним доказом, як і не доведений зв`язок конкретних об`єктів будівництва гаражних боксів із наданими позивачем квитанціями про придбання будівельних матеріалів в доказ будівництва гаражу і його закінчення в певний рік.

Практика наведена позивачем в додаткове обґрунтування своєї позиції не є схожою за складом правовідносин і обставин, котрі заявлені у позові. Так, у справі №751/9483/16-ц судом досліджувались правовідносини між подружжям, в яких один із них є членом гаражно-будівельного кооперативу на час припинення шлюбу, та мав паспорти гаражів із підтвердженням виплати за них паю в повному обсязі.

Крім того, представник відповідача просить звернути увагу на те, що довід апелянта відносно того, що ОСОБА_3 «залишився власником» гаражних боксів на час смерті, не підтверджений жодним належним доказом.

Згідно вимог цивільного законодавства та законодавства про кооперацію, за особою може бути визнано і зареєстровано право власності виключно на те майно, яким на момент смерті володів, користувався та розпоряджався ОСОБА_3 . Відтак, для розцінювання гаражних боксів предметом набуття майнових прав подружжя, гаражі повинні документально обліковуватися як об`єкти нерухомості, проте доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник - адвокат Амінова С.К. апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, з підстав викладених у скарзі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Мороз А.І. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказавши про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Голова гаражного кооперативу по експлуатації гаражів-стоянок для автомобілів та мотоциклів «Таврія» - ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Пояснила, що жоден із розташованих на території гаражного кооперативу боксів немає правоустановлюючих документів, які б посвічували право власності членів кооперативу на майно. Статутом кооперативу, зокрема в останній редакції від 24 вересня 2016року, визначено що саме кооператив є власником розташованого на його території майна. Будівництво, ремонт, утримання гаражів здійснюється за рахунок члена кооперативу, але при виході з кооперативу особі сплачується вартість майнового паю, який є майновим поворотним внеском (гараж) члена кооперативу, тобто повертаються кошти, витрачені на будівництво гаражу. За заявою ОСОБА_3 у 2015 році він був виключений із членів кооперативу, а збудований гаражний бокс передав на користь сина - ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006р. №3 роз`яснено, що, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше ніж 1 січня 2004р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених у СК.
Відповідно до вимог ст.22 КпШС (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям у період шлюбу, є їх спільної сумісною власністю, і кожен із подружжя має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним.
Аналогічна норма міститься в ст.60 СК, за правилами якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст.368 ЦК.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 з 05 вересня 1986 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.11).
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_3 був прийнятий у члени гаражного кооперативу «Таврія», що підтверджується протоколом засідання правління гаражного кооперативу № 8 від 24 вересня1992 року (а.с.130). 01 жовтня 1992 року ОСОБА_3 подавалася заява про надання йому місця для будівництва гаражу для автомобіля РАФ 22031 №43-22-ХО (а.с.13).
Згідно пункту 12 Статуту кооперативу по будівництву та експлуатації колективних гаражів-стоянок для автомобілів та мотоциклів «Таврія» від 1987року, кооператив здійснює експлуатацію збудованих гаражів-стоянок на правах кооперативної власності.
Кожному члену кооперативу надається в постійне користування бокс або місце стоянки для автомобіля, який належить йому у відповідності з внесеним паєм та нормою площі, встановленої для марки автомобілю. Член кооперативу зобов`язаний внести грошові кошти у розмірі паю повністю до початку будівництва. Розмір паю має дорівнювати вартості будівництва боксу або місця стоянки для одного автомобіля (пункти 20,21).
Член кооперативу має право користуватися виділеним йому боксом або місцем стоянки протягом усього часу існування кооперативу; добровільно, на підставі своєї заяви, вийти із кооперативу, як до початку, так і після закінчення будівництва; передавати свій пай за згодою загальних зборів членів кооперативу і право користування боксом або місцем стоянки батькам, чоловіку, дружині, дітям, тощо (пункт 25) т.1 а.с.255-257.
Аналізуючи надані протоколи загальних зборів ГБК «Таврія», протоколи правління кооперативу за період 1988-1998р., можна дійти висновку, що будівництво гаражних боксів здійснювалося не лише кооперативом за рахунок внесених коштів, а й безпосередньо членами кооперативу або особами, які мали намір набути членство у кооперативі, методом самобудівництва.
Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 ними за спільні кошти подружжя збудовано на належній гаражному кооперативу «Таврія» території два гаражні бокси № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , а відтак це майно є спільною сумісною власністю подружжя та за нею, як співзабудовником, має бути визнано право на Ѕ частину збудованих, але не прийнятих до експлуатації гаражних боксів.
В ході розгляду справи встановлено, що 21 грудня 2015 року ОСОБА_3 на ім`я голови гаражного кооперативу «Таврія» подав заяву, в якій просив виключити його із членів кооперативу, а належний йому гаражний бокс № НОМЕР_1 переоформити на сина відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с.20).
Цього ж дня ОСОБА_2 подав заяву про прийняття його в члени кооперативу та оформлення на його ім`я гаражного боксу № НОМЕР_1 . Також зазначив що має автомобіль ВАЗ 2104 р/н НОМЕР_3 . (т.1 а.с.21).
Згідно пункту 1 протоколу №12 від 24 грудня 2015 року ОСОБА_3 було виключено із членів кооперативу «Таврія», а гараж № НОМЕР_1 переоформлений на ОСОБА_2 , якого включено до членів кооперативу (т.1 а.с.55-56).
Наведений спосіб відчуження майна не суперечить положенням Статуту гаражного кооперативу «Таврія», зокрема й в редакції 2000року, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі. Так, пунктом 2 Статуту визначено, що до складу майна кооперативу входять основні фонди внески членів кооперативу, а також цільові грошові та інші майнові внески. Гаражі, які побудовані за рахунок коштів члена кооперативу, є його особистою власністю (п.2.7). Член кооперативу має право користування гаражем, а при виході із членів кооперативу, реалізувати належний йому гараж згідно поданої ним заяви (п.3.4.2; 3.4.4) т.1 а.с.23-25.
Наведене свідчить, що гаражний бокс № НОМЕР_1 вибув із володіння та користування подружжя ОСОБА_5 у 2015році.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (т.1 а.с.11).

Відповідно до частини першої, другої ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо гаражного боксу № НОМЕР_1 , суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для визнання за позивачем права на частину збудованого гаражу в порядку поділу майна подружжя, який був відчужений на користь відповідача.
З листа голови гаражного кооперативу «Таврія» Новікової Л.О. від 14 листопада 2019року та її пояснень в суді апеляційної інстанції встановлено, що згідно наявної у кооперативі документації за 2000рік, гаражний бокс № НОМЕР_2 обліковується за ОСОБА_2 , який постійно сплачує членські внески за цей гараж. ОСОБА_3 не мав у володінні гаражу № НОМЕР_2 (т.1 а.с.43, 136-141). Ці обставини доводяться й листом обліку гаражного боксу №1039 від 16 жовтня 2000року, складеного на ім`я відповідача (т.1 а.с.134).
Аргументи позивача та її представника про те, що відповідач з листопада 1999року по травень 2001року проходив службу у Збройних силах України, а тому не міг протягом цього часу подати заяву про вступ до членів кооперативу та будувати спірний гараж за власний кошт, колегія суддів визнає неприйнятними з огляду на їх недоведеність та відсутність беззаперечних доказів про будівництво цього боксу саме за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 ; відсутності домовленостей між членами сім`ї щодо будівництва та оформлення спірного гаражного боксу, тощо.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обставини, на які ОСОБА_1 посилається в апеляційній скарзі, є аналогічними обставинам, якими позивач обґрунтовувала пред`явлений позов та, які були предметом дослідження судом, й додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні дотримано норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, перевіривши доводи скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2021 року без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько